1
MAGYAR KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA
T/4294/127.. szám
EGYSÉGES JAVASLAT
a társadalombiztosítási nyugellátásról
szóló törvényjavaslat
ZÁRÓSZAVAZÁSÁHOZ
Dr. Kökény Mihály
népjóléti miniszter
Budapest, 1997. július
1997. évi .........
törvény
a társadalombiztosítási nyugellátásról
Az Országgyûlés az Alkotmányban foglalt elveknek megfelelõen az idõskorúak és
a tartósan vagy véglegesen munkaképtelenné válók, valamint hozzátartozóik
megélhetésének biztosítása érdekében a társadalombiztosítási nyugellátásról az
alábbi törvényt alkotja.
E törvény célja, hogy a biztosítottak és hozzátartozóik részére nyújtandó
társadalombiztosítási nyugellátásokat - figyelemmel a magánnyugdíj rendszerre
is - egységes elvek alapján szabályozza.
I. Fejezet
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
Alapelvek
1. §
(1) A kötelezõ társadalombiztosítási nyugdíjrendszer mûködtetése és
fejlesztése az állam feladata. A társadalombiztosítási nyugdíjrendszer
öregség, megrokkanás, megrokkanással járó baleset esetén a biztosított
részére, elhalálozása esetén a hozzátartozója részére egységes elvek alapján
nyugellátást biztosít.
(2) Államközi egyezmény hatálya alá tartozó személyre e törvény rendelkezéseit
az egyezmény szabályai szerint kell alkalmazni.
(3) A fegyveres erõk és rendvédelmi szervek, valamint a polgári
nemzetbiztonsági szolgálatok hivatásos állományú tagjainak nyugellátásával
kapcsolatos eltérõ szabályokról külön törvény rendelkezik.
(4) A nyugdíjbiztosítás szervezetérõl külön törvény rendelkezik.
2. §
(1) A társadalombiztosítási nyugdíj fedezetére, a társadalombiztosítás
ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások
fedezetérõl szóló törvény (továbbiakban: Tbj.) rendelkezései szerint járulékot
kell fizetni.
(2) Az állam a társadalombiztosítási nyugellátások kifizetését akkor is
biztosítja, ha a Nyugdíjbiztosítási Alap kiadásai meghaladják a bevételeket.
Ha a Nyugdíjbiztosítási Alap tervezett kiadásai meghaladják a bevételeket, a
központi költségvetés a különbség összegét elõirányzatként biztosítja.
(3) A társadalombiztosítási nyugellátás a nyugdíjjárulék alapját képezõ
kereset, jövedelem összegéhez és az elismert szolgálati idõhöz igazodik.
(4) Az, aki szolgálati idejének legalább egy részében a magánnyugdíj rendszer
keretében is fizetett tagdíjat és ennek alapján szolgáltatásra jogosultságot
szerzett, a kizárólag társadalombiztosítási nyugellátásra (a továbbiakban:
nyugellátás) jogosultakhoz képest eltérõ mértékû társadalombiztosítási
nyugdíjra jogosult.
(5) Ha a biztosított élt a Tbj.-ben biztosított azon jogával, hogy a
társadalombiztosítási nyugdíjrendszerben, valamint a magánnyugdíj rendszerben
is részt vesz és ennek megfelelõen a magánnyugdíj rendszerben tagdíjat
fizetett, illetõleg azt a foglalkoztató a keresetébõl, a jövedelmébõl levonta,
majd ennek összegét a társadalombiztosítási nyugdíjrendszer számára a
biztosított döntése alapján átutalták, akkor nyugellátását, baleseti
rokkantsági nyugdíját úgy kell megállapítani, mintha biztosítási idejének
teljes tartama alatt kizárólag nyugdíjjárulék fizetésére lett volna
kötelezett.
3. §
(1) Az 1997. december 31-én hatályos jogszabályok alapján megszerzett
jogosultságot megszüntetni, illetõleg korlátozni nem lehet.
(2) A nyugellátással összefüggõ jogot vagy kötelezettséget érintõ
intézkedéssel szemben jogorvoslatnak van helye.
Alapfogalmak
4. §
(1) E törvény alkalmazásában
a) saját jogú nyugellátás és a hozzátartozói nyugellátás: olyan
keresettõl, jövedelemtõl függõ rendszeres pénzellátás, amely meghatározott
szolgálati idõ megszerzése esetén a biztosítottnak (volt biztosítottnak),
illetve hozzátartozójának jár;
b) öregségi nyugdíj: meghatározott életkor elérése és meghatározott
szolgálati idõ megszerzése esetén járó nyugellátás;
c) rokkantsági nyugdíj: megrokkanás mellett meghatározott szolgálati idõ
megszerzése esetén járó nyugellátás;
d) baleseti rokkantsági nyugdíj: üzemi baleset (foglalkozási betegség)
következtében történõ megrokkanás esetén szolgálati idõtõl függetlenül járó
nyugellátás;
e) özvegyi nyugdíj: az elhunyt nyugdíjas, illetve nyugdíjban nem
részesülõ, de nyugdíjjogosultságot szerzett elhunyt személy házastársának,
meghatározott feltételek mellett élettársának, valamint elvált házastársának
járó nyugellátás;
f) árvaellátás: az elhunyt nyugdíjas, illetve nyugdíjban nem részesülõ,
de nyugdíjjogosultságot szerzett elhunyt személy gyermekének, örökbefogadott
gyermekének, meghatározott feltételek esetén nevelt gyermekének, testvérének,
unokájának járó ellátás;
g) szülõi nyugdíj: az elhunyt biztosított (nyugdíjas) szülõjének,
nagyszülõjének, meghatározott feltételek fennállása esetén nevelõszülõjének
járó ellátás;
h) szolgálati idõ: az az idõszak, amely alatt a biztosított
nyugdíjjárulék fizetésére kötelezett volt, illetve megállapodás alapján
nyugdíjjárulékot fizetett. A nyugdíjjárulék fizetési kötelezettség nélkül
szolgálati idõnek minõsülõ idõszakokat e törvény külön határozza meg;
i) nyugdíj alapjául szolgáló havi átlagkereset: a biztosított
nyugdíjjárulék fizetési kötelezettségének külön törvényben meghatározott
alapját képezõ keresetnek, jövedelemnek az e törvény rendelkezései szerint
számított átlaga.
(2) A biztosítottak és foglalkoztatók körével, továbbá a járulékfizetéssel
összefüggõ fogalom-meghatározásokra a Tbj. rendelkezései az irányadók.
A törvény hatálya
5. §
E törvény hatálya kiterjed:
a) a Tbj. szabályai alapján biztosítottnak minõsülõ személyekre és a
foglalkoztatókra;
b) az e törvényben meghatározott saját jogú nyugellátásban, hozzátartozói
nyugellátásban részesülõ személyekre;
c) a nyugdíjbiztosítási igazgatási szervekre [64. § (6) bekezdés],
ideértve a MÁV Rt. Nyugdíjigazgatóságot és a Gyõr-Sopron-Ebenfurti Vasút Rt.-t
(ez utóbbi a továbbiakban: GYSEV Rt.).
A nyugdíjszolgáltatások
6. §
(1) A társadalombiztosítási nyugdíjrendszer keretében járó saját jogú
nyugellátások
a) az öregségi nyugdíj,
b) a rokkantsági nyugdíj,
c) a baleseti rokkantsági nyugdíj.
(2) A társadalombiztosítási nyugdíjrendszer keretében járó hozzátartozói
nyugellátások
a) az özvegyi nyugdíj,
b) az árvaellátás,
c) a szülõi nyugdíj,
d) a baleseti hozzátartozói nyugellátások.
II. Fejezet
AZ ÖREGSÉGI NYUGDÍJ
1. cím
A nyugdíjjogosultság
Az 1997. december 31-ét követõ és 2009. január 1-jét
megelõzõ idõpont között megállapításra kerülõ
öregségi nyugdíj
7. §
(1) Öregségi teljes nyugdíjra az 1997. december 31-ét követõ és 2009. január
1-jét megelõzõ idõponttól az jogosult, aki a hatvankettedik életévét (a
továbbiakban: öregségi nyugdíjkorhatár) betölti és legalább húsz év szolgálati
idõt szerez.
(2) Öregségi teljes nyugdíjra jogosult az a nõ és az a férfi is, aki 1991.
január 1-je elõtt az ötvenötödik, illetve a hatvanadik életévét betöltötte és
eddig az idõpontig tíz év szolgálati idõt szerzett.
(3) Öregségi résznyugdíjra jogosult az a nõ, illetve az a férfi, aki húsz
évnél kevesebb szolgálati idõt szerzett, azonban
a) az ötvenötödik, illetve a hatvanadik életévét 1990. december 31-ét
követõen és 1993. július 1-jét megelõzõen töltötte be és eddig az idõpontig
legalább tíz évi szolgálati idõt szerzett, valamint az, aki
b) a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt 1993. június 30-át követõen
és 2009. január 1-jét megelõzõen eléri (elérte) és eddig az idõpontig
legalább tizenöt év szolgálati idõt szerez (szerzett).
(4) Az (1) bekezdésben foglaltaktól eltérõen a nõ öregségi nyugdíjkorhatára,
amennyiben
a) 1940. január 1-je elõtt született, az 55.,
b) 1940-ben született, az 56.,
c) 1941-ben született, az 57.,
d) 1942-ben született, az 57.,
e) 1943-ban született, az 58.,
f) 1944-ben született, az 59.,
g) 1945-ben született, a 60.,
h) 1946-ban született, a 61.
betöltött életév.
(5) A (1) bekezdésben foglaltaktól eltérõen a férfi öregségi nyugdíj
korhatára, amennyiben
a) 1938. január 1-je elõtt született, a 60.,
b) 1938-ban született, a 61.
betöltött életév.
A korkedvezmény
8. §
Aki 2000. január 1-je elõtt a szervezet fokozott igénybevételével járó,
továbbá az egészségre különösen ártalmas munkát végzett, az 1997. december
31-én hatályos rendelkezések szerint korkedvezményben részesül.
Az elõrehozott öregségi nyugdíj
9. §
(1) Az öregségi nyugdíjra jogosító korhatárnál legkorábban öt évvel
alacsonyabb életkorban, de legfeljebb az ötvenötödik életév betöltésétõl,
elõrehozott öregségi nyugdíj jár annak a nõnek, aki
a) 1945. december 31-e után született és legalább 38 év,
b) 1945-ben született és legalább 37 év,
c) 1944-ben született és legalább 36 év,
d) 1943-ban született és legalább 35 év,
e) 1943. január 1-je elõtt született és legalább 34 év
szolgálati idõ szerzett.
(2) Az öregségi nyugdíjra jogosító korhatárnál alacsonyabb életkorban, de
legfeljebb a hatvanadik életév betöltésétõl, elõrehozott öregségi nyugdíj jár
annak a férfinek, aki
a) 1939. január 1-je elõtt született és legalább 37 év,
b) 1938. december 31-e után született és legalább 38 év
szolgálati idõt szerzett.
(3) Az (1) bekezdésben és a 11. §-ban meghatározott jogosultsághoz elõírt
szolgálati idõ számításánál, ha abból legfeljebb három év hiányzik, a hiányzó
szolgálati idõt az 1947. január 1-je elõtt született nõnél el kell ismerni,
amennyiben gyermeket szült, vagy saját háztartásában legalább tíz éven át
nevelt. Ily módon gyermekenként egy év, de legfeljebb három év pótolható. E
rendelkezést kell alkalmazni a (2) bekezdésben említett 1940. január 1-je
elõtt született férfire is.
(4) Amennyiben a gyermek tartósan betegnek, illetve fogyatékosnak minõsül
(minõsült), a (3) bekezdés szerinti kedvezmény gyermekenként 1,5 év.
(5) Az elõrehozott öregségi nyugdíjra jogosultság szempontjából szolgálati
idõként kell figyelembe venni a rokkantsági, illetve a baleseti rokkantsági
nyugdíj folyósításának idõtartamát is.
A csökkentett összegû elõrehozott öregségi nyugdíj
10. §
(1) Csökkentett összegû elõrehozott öregségi nyugdíj jár - ideértve az
öregségi nyugdíj legkisebb összege szerinti ellátást is - annak, akinek a 9. §
(1)-(2) bekezdésében a születési éve szerint meghatározott szolgálati idejébõl
legfeljebb öt év hiányzik.
(2) Az öregségi nyugdíj összegét annak, aki
a) 1-365 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezik, annyiszor 0,1
százalékkal,
b) 366-730 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezik, annyiszor 0,2
százalékkal,
c) 731-1095 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezik, annyiszor 0,3
százalékkal,
d) 1096-1460 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezik, annyiszor 0,4
százalékkal,
e) 1461-1825 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezik, annyiszor 0,5
százalékkal,
kell csökkenteni, ahányszor 30 naptári nap hiányzik a az öregségi nyugdíjra
jogosító korhatár betöltéséhez.
(3) Az öregségi nyugdíjkorhatár betöltése a csökkentést nem érinti.
11. §
(1) A korkedvezményt szerzett személynek a reá irányadó öregségi
nyugdíjkorhatárhoz képest az elõrehozott öregségi nyugdíj annyi évvel
alacsonyabb életkorban jár, ahány évvel korábban õt a korkedvezményre
jogosultság nélkül az elõrehozott öregségi nyugdíj megilletné.
(2) Az elõrehozott öregségi nyugdíjra jogosultság és a nyugdíjcsökkenés
mértékének meghatározásánál a megszerzett szolgálati idõt a korkedvezmény
idõtartamával növelve kell figyelembe venni.
(3) A korkedvezményre jogot szerzett személy részére az elõrehozott és a
csökkentett összegû elõrehozott öregségi nyugdíj a 9. § (1)-(2) bekezdésében
meghatározott életkort megelõzõ idõponttól is jár.
A nyugdíj összege
Az 1997. december 31-ét követõ és 2013. január 1-jét megelõzõ idõpont között
megállapításra kerülõ öregségi nyugdíj
12. §
(1) Az öregségi nyugdíj összege az elismert szolgálati idõtõl és a figyelembe
vehetõ havi átlagkereset összegétõl függ. Ezek alapján az öregségi nyugdíj
összege
szolgálati idõ havi átlagkereset
év százaléka
10 33,0
11 35,0
12 37,0
13 39,0
14 41,0
15 43,0
16 45,0
17 47,0
18 49,0
19 51,0
20 53,0
21 55,0
22 57,0
23 59,0
24 61,0
25 63,0
26 64,0
27 65,0
28 66,0
29 67,0
30 68,0
31 69,0
32 70,0
33 71,0
34 72,0
35 73,0
36 74,0
37 75,5
38 77,0
39 78,5
40 80,0
és minden további évre 1,5-1,5 százalék.
(2) Az (1) bekezdés szerint megállapított öregségi teljes nyugdíj nem lehet
kevesebb a (3) bekezdésben meghatározott legkisebb összegnél.
(3) Az 1997. december 31-ét követõ és a 2009. január 1-je elõtti idõponttól
megállapításra kerülõ öregségi teljes nyugdíj legkisebb összege évenként
egyszer a nyugdíjemelés januári mértékének megfelelõen emelkedik. Elsõ
bázisévként 1998-ban az öregségi nyugdíj legkisebb összegét úgy kell
megállapítani, hogy az 1997. december 31-én hatályban lévõ összeget növelni
kell az öregségi nyugdíjak emelésének 1998. januári mértékével.
(4) A 21.§ rendelkezéseit a 2013. január 1-je elõtti idõponttól megállapított
(megállapításra kerülõ) öregségi nyugdíjra is alkalmazni kell.
(5) A 2009. január 1-je elõtt a 10-19 évi szolgálati idõ alapján megállapított
öregségi résznyugdíjat akkor is a nyugdíj alapját képezõ havi átlagkeresetnek
a szolgálati idõtõl függõ százalékában kell megállapítani, ha ez nem éri el az
öregségi nyugdíj legkisebb összegét.
13. §
(1) A 2013. január 1-je elõtti idõponttól megállapított (megállapításra
kerülõ) öregségi nyugdíj összegét a 22. § alapján meghatározott havi
átlagkeresetbõl kell kiszámítani azzal, hogy az 1987. december 31-ét követõen
és 2013. január 1-jét megelõzõen elért kereseteket, jövedelmeket - ideértve a
minimális bér összegét is - naptári évenként a személyi jövedelemadónak erre
az összegre képzett összegével csökkenteni kell.
(2) A havi átlagkereset megállapítása elõtt a nyugdíjazást megelõzõ harmadik
év elõtti naptári években elért keresetet, jövedelmet a nyugdíjazást megelõzõ
második naptári év kereseti szintjéhez igazításánál az országos nettó
átlagkereset egyes években történõ növekedését kell alapul venni.
14. §
Az öregségi nyugdíjra jogosultság azon a napon nyílik meg, amelyen a 7. §-ban,
illetõleg a 18. § (1)-(3) bekezdésében meghatározott feltételek mindegyike
teljesült.
15. §
(1) A rokkantsági nyugdíjas és a (2) bekezdésben foglaltak esetén a baleseti
rokkantsági nyugdíjas öregségi nyugdíjra nem jogosult.
(2) Az öregségi nyugdíjra jogosultságot a baleseti rokkantsági nyugdíj abban
az esetben zárja ki, ha ennek összegét szolgálati idõként figyelembe vehetõ
jogviszonyban elért kereset alapján állapították meg.
16. §
Ha az 1997. december 31-ét követõ és 1999. január 1-je elõtti idõponttól
megállapításra kerülõ öregségi nyugdíj alapját képezõ havi átlagkereset 35000
forintnál több
a 35 001-40 000 forint közötti átlagkeresetrész kilencven százalékát,
a 40 001-45 000 forint közötti átlagkeresetrész nyolcvan százalékát,
a 45 001-50 000 forint közötti átlagkeresetrész hetven százalékát,
a 50 001-55 000 forint közötti átlagkeresetrész hatvan százalékát,
az 55 001-60 000 forint közötti átlagkeresetrész ötven százalékát,
a 60 001-70 000 forint közötti átlagkeresetrész negyven százalékát,
a 70 001-80 000 forint közötti átlagkeresetrész harminc százalékát,
a 80 001-90 000 forint közötti átlagkeresetrész húsz százalékát,
a 90 000 forint feletti átlagkeresetrész tíz százalékát kell az
öregségi nyugdíj megállapításánál figyelembe venni.
17. §
1999. január 1-jétõl kezdõdõen a 16. § szerinti összeghatárok, a tárgyévet
megelõzõ naptári év I-III. naptári negyedévi és az azt megelõzõ naptári év IV.
negyedévi országos nettó átlagkereset növekedés, továbbá az ehhez
hozzászámított évenkénti nyolc százalékos növelés együttes mértékének
megfelelõ - ezres számra kerekített - összeggel emelkednek. A járulékfizetési
felsõ határt meghaladó átlagkereset-részre a járulékfizetési felsõ határnak
megfelelõ összegre vonatkozó százalékos mértéket kell alkalmazni.
2. cím
A nyugdíjjogosultság
A 2008. december 31-ét követõ idõponttól
megállapításra kerülõ öregségi nyugdíj esetében
18. §
(1) Társadalombiztosítási öregségi nyugdíjra a hatvankettedik életéve
betöltésétõl az jogosult, aki legalább húsz év szolgálati idõvel rendelkezik.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott korhatárnál legfeljebb 3 évvel
alacsonyabb életkorban elõrehozott öregségi nyugdíjra jogosult az a
biztosított, aki legalább 40 év szolgálati idõt szerzett.
(3) Csökkentett összegû elõrehozott öregségi nyugdíjra jogosult az a
biztosított, akinek a (2) bekezdésben elõírt szolgálati idõbõl legfeljebb 3 év
hiányzik és az 59. életévét betöltötte.
(4) A csökkentés mértéke a társadalombiztosítási nyugdíj megállapításának
idõpontjától a hatvankettedik életév betöltéséig terjedõ idõszak minden 30
napjára
a) 1-365 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezõ esetében havi 0,1
százalék,
b) 366-730 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezõ esetében havi 0,2
százalék,
c) 731-1095 nappal rövidebb szolgálati idõvel rendelkezõ esetében havi
0,3 százalék.
(5) Az öregségi nyugdíjra jogosultság megnyílására a 14. § rendelkezéseit kell
alkalmazni.
(6) Ha a biztosított az elõrehozott öregségi nyugdíjra 2009. január 1-je
elõtt jogot szerzett, arra a 9-11. §-ok rendelkezései szerint az
igényérvényesítés idõpontjától függetlenül jogosult.
19. §
Aki a szervezet fokozott igénybevételével járó, továbbá egészségre különösen
ártalmas munkát végzett, korkedvezményre a 8. §-ban foglaltak megfelelõ
alkalmazásával jogosult. Az elõrehozott öregségi nyugdíjra jogosultság
meghatározásánál a 11. §-ban foglaltakat megfelelõen alkalmazni kell.
Az öregségi nyugdíj összege
A 2012. december 31-ét követõen megállapításra kerülõ nyugdíjak esetében
20. §
(1) Az öregségi nyugdíj összege az elismert szolgálati idõtõl és a figyelembe
vehetõ havi bruttó átlagkereset összegétõl függ. Ezek alapján, ha a
biztosított kizárólag a társadalombiztosítási nyugdíjrendszer keretében
fizetett nyugdíjjárulékot, vagy a magánnyugdíj-pénztárban az egyéni számláján
lévõ összeget a Nyugdíjbiztosítási Alaphoz átutalták, az öregségi nyugdíj
összege
szolgálati idõ a havi bruttó átlagkereset
év százaléka
20
33,00
21
34,65
22
36,30
23
37,95
24
39,60
25
41,25
26
42,90
27
44,55
28
46,20
29
47,85
30
49,50
31
51,15
32
52,80
33
54,45
34
56,10
35
57,75
36
59,40
37
61,05
38
62,70
39
64,35
40
66,00
és minden további évre 1,65 - 1,65 százalék.
(2) Ha a biztosítottnak a magánnyugdíj-pénztárban az egyéni számláján lévõ
összeget saját döntése alapján nem utalták át a Nyugdíjbiztosítási Alap
részére, az öregségi nyugdíj összege a következõ:
szolgálati idõ a havi
bruttó átlagkereset
év
százaléka
20
24,40
21
25,62
22
26,84
23
28,06
24
29,28
25
30,50
26
31,72
27
32,94
28
34,16
29
35,38
30
36,60
31
37,82
32
39,04
33
40,26
34
41,48
35
42,70
36
43,92
37
45,14
38
46,36
39
47,58
40
48,80
és minden további évre 1,22-1,22 százalék.
(3) Aki 2013. január 1-je elõtt öregségi nyugdíjra jogot szerzett és kizárólag
a társadalombiztosítási nyugdíjrendszer keretében fizetett nyugdíjjárulékot,
az igényérvényesítés idõpontjától függetlenül a 12. § szerinti mértékû
öregségi nyugdíjra jogosult.
21. §
(1) Az öregségi nyugdíj összege - a (3) bekezdésben foglalt kivétellel - az
annak alapját képezõ havi átlagkeresetnél több nem lehet.
(2) Aki legalább 38 év szolgálati idõvel rendelkezik és a 62. életévének
betöltése után a nyugdíj megállapítása nélkül legalább 365 naptári napra
szolgálati idõt szerez, nyugdíjnövelésben részesül. A nyugdíjnövelés mértéke
minden 30 nap után az öregségi nyugdíj, baleseti rokkantsági nyugdíj 0,3
százaléka.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott nyugdíjnöveléssel az öregségi nyugdíj a
megállapítása alapjául szolgáló havi átlagkeresetet meghaladhatja.
22. §
(1) Az öregségi nyugdíj összegét az 1988. január 1-jétõl a nyugdíj
megállapításának kezdõ napjáig elért - a kifizetés idején érvényes szabályok
szerint nyugdíjjárulék alapjául szolgáló -, a személyi jövedelemadót is
tartalmazó, csökkentés nélküli bruttó kereset, jövedelem havi átlaga alapján
kell meghatározni. Keresetként, jövedelemként kell figyelembe venni:
a) az 1988. január 1-je és 1996. december 31-e közötti, illetõleg az
1988. január 1-je elõtti keresetek, jövedelmek esetén az 1996. december 31.
napján érvényes társadalombiztosítási szabályok szerint a fõfoglalkozásban
elért jövedelmet, az ezen idõszak alatt kifizetett év végi részesedést,
prémiumot, jutalmat, és a keresettel, jövedelemmel azonos idõre járó baleseti
járadékot,
b) 1997. január 1-jétõl az 1998. január 1-je elõtti rendelkezések
szerinti, illetõleg 1998. január 1-jétõl a Tbj.-ben meghatározott
biztosítással járó jogviszonyból származó - nyugdíjjárulék alapot képezõ -
keresetet, jövedelmet, több biztosítással járó jogviszony esetén a
nyugdíjjárulék fizetési kötelezettségre meghatározott összeghatárig
összeszámított keresetet, jövedelmet és 1997. évben a keresettel, jövedelemmel
azonos idõre járó baleseti járadékot,
c) amennyiben a nyugdíjjárulékot a biztosítási jogviszony keretében
meghatározott összeg után kellett fizetni, ezt az összeget.
(2) Az 1997. december 31-e utáni idõponttól megállapított (megállapításra
kerülõ) öregségi nyugdíj alapját képezõ havi átlagkereset meghatározásánál a
munkanélküli járadék, a nyugdíj elõtti munkanélküli segély, a gyermekgondozási
segély, a nyugdíjjárulék-köteles szociális ellátások összegét - a kifizetésük
(folyósításuk) idõpontjától függetlenül - figyelmen kívül kell hagyni.
(3) A havi átlagkereset megállapítása elõtt a nyugdíjazást megelõzõ harmadik
év elõtti naptári években elért keresetet, jövedelmet a bruttó átlagkereset
egyes években történõ növekedését alapul véve a nyugdíjazást megelõzõ második
naptári év kereseti szintjéhez kell igazítani.
(4) Amennyiben a biztosított az (1) bekezdésben meghatározott idõszaknak
legalább a felében rendelkezik a nyugdíjszámítás alapjául szolgáló keresettel,
jövedelemmel, a havi átlagkeresetet a tényleges - a kifizetés idõpontjában
érvényes jogszabályok szerint nyugdíjjárulék-alapot képezõ - kereset,
jövedelem alapján kell meghatározni.
(5) Ha a (4) bekezdés szerinti idõszakban, az átlagszámítási idõnek legalább a
fele részére a nyugdíjat igénylõnek nincs keresete, jövedelme, a hiányzó idõre
esõ napokra a keresetet, jövedelmet az 1988. január 1-je elõtti legközelebbi
idõszak keresete, jövedelme alapján kell a (3) bekezdés alkalmazásával
növelten figyelembe venni. Ha ez sem áll rendelkezésre, keresetként a
nyugellátás megállapítását megelõzõ naptári hónapban érvényes - külön
jogszabályban meghatározott - minimális bér harmincad részét kell figyelembe
venni a hiányzó naptári napokra.
(6) A kereseteket naptári évenként kell meghatározni, és ezt követõen kell a
(3) bekezdés alapján a nyugdíjazást megelõzõ harmadik naptári év elõtti
kereseteket a (3) és az (5) bekezdések szerint kiigazítani.
(7) A öregségi nyugdíj alapját képezõ havi átlagkeresetet úgy kell
meghatározni, hogy az (1) bekezdés, illetõleg az (5) bekezdés szerinti idõszak
alatt elért és a (6) bekezdés szerint növelt kereset, jövedelem együttes
összegét el kell osztani az átlagszámítási idõszaknak a biztosításban töltött
azon napjainak számával, amelyekre a nyugdíjat igénylõnek az (1) és (5)
bekezdésekben említett keresete, jövedelme volt. Az így kapott napi átlagot
meg kell szorozni 365-tel és el kell osztani 12-vel.
(8) Az osztószám megállapításánál a heti pihenõnapokat, a munkaszüneti napokat
és a szabadnapokat is figyelembe kell venni.
III. Fejezet
A ROKKANTSÁGI ÉS A BALESETI ROKKANTSÁGI NYUGDÍJ
1. cím
A rokkantsági nyugdíj
A nyugdíjjogosultság
23. §
(1) Rokkantsági nyugdíjra az jogosult, aki
a) egészségromlás, illetõleg testi vagy szellemi fogyatkozás
következtében munkaképességét hatvanhét százalékban elvesztette és ebben az
állapotában javulás egy évig nem várható (a továbbiakban: rokkant),
b) a szükséges szolgálati idõt megszerezte és
c) rendszeresen nem dolgozik, vagy keresete lényegesen kevesebb a
megrokkanás elõtti keresetnél.
(2) Az öregségi - ideértve az elõrehozott öregségi nyugdíjat is - és a
baleseti rokkantsági nyugdíjas rokkantsági nyugdíjra nem jogosult. Rokkantsági
nyugdíj nem állapítható meg annak, aki saját rokkantságát szándékosan okozta,
továbbá annak sem, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt
elérte, kivéve, ha öregségi nyugdíjra korkedvezmény címén jogosult, vagy
rokkantsági nyugdíjat a jogosultság feléledése címén igényel.
A nyugdíjjogosultsághoz
szükséges szolgálati idõ
24. §
(1) A rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati idõ
22 éves életkor betöltése elõtt 2 év,
22-24 éves életkorban 4 év, korkedvezményre jogosító munkakörben 3 év,
25-29 éves életkorban 6 év, korkedvezményre jogosító munkakörben 4 év,
30-34 éves életkorban 8 év, korkedvezményre jogosító munkakörben 6 év,
35-44 éves életkorban 10 év, korkedvezményre jogosító munkakörben 8 év,
45-54 éves életkorban 15 év, korkedvezményre jogosító munkakörben 12 év,
55 éves életkor betöltésétõl 20 év, korkedvezményre jogosító munkakörben 16
év.
(2) Az, aki az iskolai tanulmányai megszûnését követõ 180 napon belül
szolgálati idõt szerzett és huszonkét éves kora elõtt megrokkan, szolgálati
idejének tartamára tekintet nélkül jogosult rokkantsági nyugdíjra.
(3) Az a rokkant, aki
a) a negyvenötödik életévét, illetõleg 1993. július 1-je elõtt az
ötvenötödik életévét már betöltötte és legalább tízévi,
b) 1993. június 30-át követõen és 2009. január 1-je elõtt az ötvenötödik
életévét betölti és legalább tizenöt évi szolgálati idõvel rendelkezik,
rokkantsági résznyugdíjra jogosult.
25. §
(1) A rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati idõ megállapításánál a
megrokkanás idõpontjában betöltött életkort kell figyelembe venni.
(2) Az, aki a megrokkanáskor betöltött életkora szerint szükséges szolgálati
idõt nem szerezte meg, rokkantsági nyugdíjra akkor jogosult, ha az alacsonyabb
korcsoportban az elõírt szolgálati idõt megszerezte és ezt követõen szolgálati
idejében a megrokkanásig harminc napnál hosszabb megszakítás nincs. E harminc
napba nem lehet beszámítani a keresõképtelenség idejét.
(3) Abban az esetben, ha az igénylõ korkedvezményre jogosító és egyéb
szolgálati idõt is szerzett, a rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati
idõnek nem kizárólag korkedvezményre jogosító idõ alapján történõ számításánál
a korkedvezményre jogosító munkakörben eltöltött minden évet egy és
negyedévként kell számításba venni.
(4) Az, aki szolgálati idejének a kezdetét megelõzõ idõtõl rokkant,
rokkantsági nyugdíjra akkor jogosult, ha az igénybejelentés idõpontjában
betöltött életkora szerint szükséges szolgálati idõt megszerezte és
rendszeresen nem dolgozik, vagy keresete lényegesen kevesebb a nyugdíj
igénylését megelõzõ kereseténél.
A nyugdíjjogosultság megnyílása
26 .§
(1) A rokkantsági nyugdíjra a jogosultság azzal a nappal nyílik meg, amelytõl
a rokkantság az orvosi bizottság véleménye szerint fennáll. Ha az orvosi
bizottság a megrokkanás idõpontjáról nem nyilatkozott, a megrokkanás
idõpontjának az igénybejelentés napját kell tekinteni.
(2) Ha az igénylõnek az (1) bekezdésben megjelölt napig nincs meg a
jogosultsághoz szükséges szolgálati ideje, a rokkantsági nyugdíjra jogosultság
a szükséges szolgálati idõ megszerzését követõ nappal nyílik meg.
27. §
(1) Ha az igénylõ az (1), illetõleg (2) bekezdésben meghatározott napon
munkaviszonyban áll, rokkantsági nyugdíjra a jogosultság azon a napon nyílik
meg, amelytõl
a) munkaviszonyban már nem áll és táppénzben, baleseti táppénzben nem
részesül vagy
b) munkát rendszeresen nem végez és táppénzben, baleseti táppénzben nem
részesül vagy
c) lényegesen kisebb keresetet biztosító munkakörben dolgozik.
(2) Ha az igénylõ végkielégítésben részesült, a rokkantsági nyugdíjra
jogosultsága a végkielégítéssel meghosszabbodott biztosítási idejének napját
követõ napon nyílik meg.
A nyugdíj összege, a nyugdíj alapjául szolgáló kereset
28. §
(1) A rokkantsági nyugdíj alapját képezõ havi átlagkereset megállapításánál az
öregségi nyugdíjra vonatkozó rendelkezéseket (12., 13., 16., 17. és 22. §-ok)
kell megfelelõen alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy amennyiben a rokkantsági
nyugdíjra jogosultsághoz szükséges és a figyelembe vehetõ szolgálati idõ
együttesen is rövidebb a 22. § (1) bekezdésében meghatározott átlagszámítási
idõszaknál, a rokkantsági nyugdíjat e rövidebb idõ alatt elért kereset,
jövedelem havi átlaga alapján kell megállapítani, legalább 30 napi kereset
hiányában pedig azt a - külön jogszabályban általánosan meghatározott -
minimális bért kell havi átlagkeresetnek tekinteni, amely azt a napot megelõzõ
naptári hónapban érvényes, amely naptól a nyugdíjat megállapítják.
(2) Ha a rokkant a magánnyugdíj-pénztárba is fizetett tagdíjat és saját
döntése szerint az egyéni számláján lévõ összeget nem utalták át a
Nyugdíjbiztosítási Alap részére, a szolgálati idõtõl, az átlagkeresete
összegétõl és a rokkantság fokától függõen kiszámított összeg hetvenöt
százalékát kell részére rokkantsági nyugdíjként megállapítani.
29. §
(1) A rokkantsági nyugdíj mértéke a megrokkanás idõpontjában betöltött
életkortól, a nyugdíj megállapításáig szerzett szolgálati idõ tartamától és a
rokkantság fokától függ. A rokkantság fokának megfelelõen
a) a III. rokkantsági csoportba tartozik az, aki rokkant, de nem teljesen
munkaképtelen,
b) a II. rokkantsági csoportba tartozik az, aki teljesen munkaképtelen,
de mások gondozására nem szorul,
c) a I. rokkantsági csoportba tartozik az, aki teljesen munkaképtelen, és
mások gondozására szorul.
(2) A rokkantsági nyugdíj összege nem lehet kevesebb az (1) bekezdésben
meghatározott rokkantsági csoportok sorrendjében a havi átlagkereset
harminchárom, harmincnyolc, illetõleg negyvenhárom százalékánál.
(3) A rokkantsági nyugdíj összege az ennek alapját képezõ havi átlagkeresetnél
több nem lehet.
(4) A rokkantsági nyugdíj mértéke huszonöt évet meghaladó szolgálati idõ után
a III. rokkantsági csoportban az öregségi nyugdíj mértékével azonos.
(5) A rokkantsági nyugdíj összege a II. rokkantsági csoportban a havi
átlagkereset öt, az I. rokkantsági csoportban pedig tíz százalékával több,
mint a III. rokkantsági csoportban.
(6) A 2009. január 1-je elõtti idõponttól megállapított rokkantsági nyugdíj
legkisebb összege évenként a januári nyugdíjemelés mértékének megfelelõen
évenként egyszer, január 1-jétõl emelkedik. Az 1998-ban érvényes
összeg meghatározására a 12. § (3), (5) bekezdésében foglaltakat kell
megfelelõen alkalmazni.
A rokkantság felülvizsgálata, a rokkantsági nyugdíj módosítása
és a feléledés
30. §
(1) A rokkantsági nyugdíjra jogosultság megszûnik, ha a nyugdíjas már nem
rokkant, vagy rendszeresen dolgozik és keresete négy hónap óta lényegesen nem
kevesebb annál a keresetnél, amelyet a megrokkanás elõtti munka-körében
rokkantság nélkül elérhetne.
(2) A rokkantsági nyugdíjra jogosultság a szolgálati idõ tartamától
függetlenül feléled, ha a jogosultság egyéb feltételei a nyugdíj megszüntetése
után öt éven belül újra bekövetkeznek. A jogosultat a nyugdíj megszüntetését
követõ emelések, kiegészítések is megilletik.
(3) Az, aki az öregségi nyugdíjra jogosító életkort - ide nem értve a
korkedvezményre jogosultat - még nem töltötte be, feléledés helyett kérheti
rokkantsági nyugdíjra jogosultságának új igényként történõ elbírálását.
31. §
(1) Ha a rokkantsági nyugdíjas állapotváltozás miatt más rokkantsági csoportba
kerül, rokkantsági nyugdíja mértékét ennek megfelelõen módosítani kell. Az
öregségi nyugdíjra jogosító életkor betöltése után azonban a rokkantsági
nyugdíj mértékét állapotváltozás miatt módosítani nem lehet.
(2) A rokkantsági nyugdíjat az öregségi nyugdíjra jogosító életkor betöltése
után csak a III. rokkantsági csoportnak megfelelõ összegben lehet újból
megállapítani.
(3) A rokkantsági nyugdíjat és a baleseti rokkantsági nyugdíjat
állapotváltozás esetén rokkantsági csoportonként annak a rokkantsági
nyugdíjnak az öt százalékával kell emelni, illetõleg csökkenteni, amely a
rokkantat az állapotváltozás idõpontjában megilleti.
2. cím
A baleseti rokkantsági nyugdíj
A nyugdíjjogosultság
32. §
(1) Baleseti rokkantsági nyugdíj üzemi baleset vagy foglalkozási betegség
esetén a 33. §-ban meghatározott feltételek mellett jár.
(2) Az üzemi baleset társadalombiztosítási fogalmát, a baleseti nyugellátásra
jogot adó foglalkozási betegségek jegyzékét, az üzemi balesetek és a
foglalkozási betegségek bejelentésére és nyilvántartására, valamint az
adatszolgáltatásra vonatkozó szabályokat a kötelezõ egészségbiztosítás
ellátásairól szóló törvény (továbbiakban: Eb.) határozza meg.
(3) Az, aki sérülését szándékosan okozta, vagy az orvosi segítség
igénybevételével, illetõleg a baleset bejelentésével szándékosan késlekedett,
sérülése alapján baleseti rokkantsági nyugdíjra nem jogosult.
33. §
(1) Baleseti rokkantsági nyugdíjra az jogosult, aki munkaképességét hatvanhét
százalékban túlnyomóan üzemi baleset következtében elvesztette, és
rendszeresen nem dolgozik, vagy keresete lényegesen kevesebb a megrokkanás
elõtti kereseténél.
(2) Baleseti rokkantsági nyugdíjra jogosult az is, aki munkaképességét ötven
százalékban szilikózis következtében vesztette el, és nem dolgozik, vagy
szilikózisveszély-mentes munkakörben, illetõleg munkahelyen
a) nem rendszeresen dolgozik, vagy
b) keresete lényegesen kevesebb a megrokkanás elõtti kereseténél.
(3) A baleseti rokkantsági nyugdíjra jogosultság megnyílása szempontjából a
27. § rendelkezéseit kell megfelelõen alkalmazni .
A nyugdíj összege
34. §
(1) A baleseti rokkantsági nyugdíj összegét a rokkantsági nyugdíj
megállapítására vonatkozó rendelkezések szerint, vagy ha az kedvezõbb, az
igénylõ kérelmére a balesetet megelõzõ egy évi, nyugdíjjárulék alapját képezõ
kereset alapján kell meghatározni.
(2) A baleseti rokkantsági nyugdíj mértéke a rokkantság fokától és a
szolgálati idõ tartamától függ. A rokkantság fokának megfelelõen
a) a III. rokkantsági csoportba tartozik az, aki munkaképességének a
hatvanhét - szilikózis miatt az ötven - százalékát elvesztette, de nem
teljesen munkaképtelen,
b) a II. rokkantsági csoportba tartozik az, aki teljesen munkaképtelen,
de mások gondozására nem szorul,
c) az I. rokkantsági csoportba tartozik az, aki teljesen munkaképtelen,
és mások gondozására szorul.
(3) A baleseti rokkantsági nyugdíj összege az (2) bekezdésben meghatározott
rokkantsági csoportok sorrendjében a havi átlagkereset hatvan, hatvanöt,
illetõleg hetven százaléka.
(4) A baleseti rokkantsági nyugdíj összege a szolgálat idõ minden éve után a
havi átlagkereset egy százalékával emelkedik, az átlagkeresetnél azonban több
nem lehet.
A nyugdíjjogosultság megszûnése
35. §
(1) A baleseti rokkantsági nyugdíjra jogosultság megszûnik, ha a nyugdíjas
munkaképesség-csökkenése a hatvanhét - szilikózis miatt az ötven - százalékot
már nem éri el.
(2) Állapotjavulás nélkül is megszûnik a baleseti rokkantsági nyugdíjra
jogosultság akkor, ha a nyugdíjas rendszeresen dolgozik és keresete négy hónap
óta lényegesen nem kevesebb annál a keresetnél, amelyet a megrokkanás elõtti
munkakörében rokkantság nélkül elérhetne. A baleseti sérült részére ebben az
esetben - a baleseti rokkantsági nyugdíj helyett - az Eb.-ben szabályozott 4.
fokozatú baleseti járadékot kell megállapítani.
(3) A baleseti rokkantsági nyugdíj állapotváltozás miatti módosítására és a
feléledésére a 30-31. §-okban foglaltakat kell megfelelõen alkalmazni.
Jogosultság újabb üzemi baleset esetén
36. §
(1) Újabb üzemi baleset esetén valamennyi baleset következményét együttesen
kell figyelembe venni.
(2) Az (1) bekezdésben megjelölt esetben a baleseti rokkantsági nyugdíjat a
korábbi és az újabb üzemi balesetre irányadó átlagkeresetek közül a kedvezõbb
alapján kell megállapítani.
IV. Fejezet
A SZOLGÁLATI IDÕ
37. §
(1) A Tbj.-ben biztosítottnak minõsülõ személy biztosítással járó
jogviszonyának 1997. december 31. napját követõ idõtartama szolgálati idõnek
számít, ha erre az idõszakra az elõírt nyugdíjjárulékot megfizették.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltaktól eltérõen szolgálati idõként kell
figyelembe venni a biztosítással járó jogviszony 1997. december 31-e utáni
idõtartamát akkor is, ha a foglalkoztató a biztosított keresetébõl,
jövedelmébõl a nyugdíjjárulékot levonta, azonban annak befizetését részben
vagy egészben elmulasztotta, függetlenül attól, hogy a nyugdíjjárulék
behajtására tett intézkedés eredményre vezetett-e.
(3) Ha a biztosítás ténye, illetõleg a biztosítással járó jogviszony
idõtartamára vonatkozó adatok a társadalombiztosítási igazgatási szervek
nyilvántartásaiból megállapíthatók, azonban a nyugdíjjárulék levonásának
(befizetésének) ténye - a nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv által beszerzett
-, a 43. § (2) bekezdés a)-b) pontok szerinti okiratok (igazolások) alapján
sem állapítható meg, vagy az okiratok (igazolások) hiányában, illetõleg a
foglalkoztató megszûnése miatt nem bizonyítható, a nyugdíjjárulék levonását
(megfizetését) vélelmezni kell.
(4) A biztosítással járó jogviszony 1998. január 1. napját megelõzõ
idõtartamát az 1997. december 31-én hatályos jogszabályok alapján kell
szolgálati idõként figyelembe venni.
38. §
(1) Szolgálati idõként kell továbbá figyelembe venni
a) a Tbj.-ben meghatározott, nyugellátás szerzése céljából megállapodást
kötött személy esetében azt az idõszakot, amelyre az elõírt nyugdíjjárulékot
megfizették,
b) az egyházi szervek által kiállított igazolás alapján az egyházi
személyként és szerzetesrendi tagként ilyen minõségben eltöltött idõt,
c) a gyermeknevelési támogatás, az ápolási díj, valamint a
gyermekgondozási segély folyósításának idõtartamát, amennyiben az elõírt
nyugdíjjárulékot megfizették,
d) a katonai (polgári) szolgálatban eltöltött idõt,
e) a táppénz (betegszabadság), a baleseti táppénz, a terhességi-
gyermekágyi segély és a gyermekgondozási díj folyósításának idõtartamát,
f) a munkanélküli járadék és a nyugdíj elõtti munkanélküli segély
folyósításának idõtartamát, ha az elõírt nyugdíjjárulékot megfizették,
g) azt az idõt, amely az 1997. december 31-én hatályos rendelkezések
szerint szolgálati idõnek minõsült.
(2) Szolgálati idõként nem lehet figyelembe venni
a) az egyéni vállalkozó biztosítási kötelezettség alá tartozó
jogviszonyának azt az idõtartamát, amelyre vonatkozóan az egyéni vállalkozónak
nyugdíjbiztosítási vagy nyugdíjjárulék tartozása van,
b) a társas vállalkozás tagja esetében az adott társas vállalkozás
tagjaként fennállt biztosítási kötelezettség alá tartozó jogviszonyának azt az
idõtartamát, amelyre vonatkozóan a társas vállalkozásnak a biztosítottnak
minõsülõ akkori tagjai után nyugdíjbiztosítási vagy nyugdíjjárulék tartozása
van,
c) az egyéni vállalkozó vagy jogi személyiséggel nem rendelkezõ társas
vállalkozás tagja, segítõ családtagjának az e jogcímen fennállt biztosítási
idejének azt az idõtartamát, amelyre vonatkozóan az egyéni vállalkozónak,
illetõleg a jogi személyiséggel nem rendelkezõ társas vállalkozásnak e segítõ
családtag után nyugdíjbiztosítási vagy nyugdíjjárulék tartozása van.
A tartozás utólag - a nyugdíj megállapítása utáni - megfizetése esetén az így
meghosszabbodott szolgálati idõt legkorábban a befizetés napját magában
foglaló naptári hónap elsõ napjától lehet figyelembe venni. Az a)-c) pontokban
említett biztosítottak szolgálati idejének figyelembevételénél a
nyugdíjbiztosítási és nyugdíjjárulék megfizetése tényének megállapítása,
bizonyítása, illetõleg vélelmezése tekintetében a 37. § (2) bekezdésének
rendelkezéseit megfelelõen alkalmazni kell.
Arányosan elismerhetõ
szolgálati idõ
39. §
Ha a biztosítottnak a biztosítási kötelezettséggel járó jogviszonya keretében
- ide nem értve a Munka Törvénykönyve értelmében teljes, illetõleg az adott
munkakörre irányadó, jogszabályban meghatározott munkaidõben
foglalkoztatottakat - elért nyugdíjjárulék alapot képezõ keresete, jövedelme a
külön jogszabályban meghatározott minimális bérnél kevesebb, akkor 1996.
december 31-ét követõen a biztosítási idõnek is csak az arányos idõtartama
vehetõ szolgálati idõként figyelembe. Ebben az esetben a szolgálati idõ és a
biztosítási idõ aránya azonos a nyugdíjjárulék alapját képezõ kereset,
jövedelem és a mindenkor érvényes minimális bér arányával.
40. §
Szolgálati idõként kell figyelembe venni azt az idõt is, amely a munkaviszony
(közalkalmazotti, köztisztviselõi jogviszony) jogellenes megszûnésétõl annak
helyreállításáig, vagy az utóbbi mellõzése esetén a jogviszony jogellenes
megszüntetésének jogerõs megállapításáig telt el.
Szolgálati idõ a felsõfokú
tanulmányok idejére
41. §
(1) Szolgálati idõként kell figyelembe venni,
a) az öregségi nyugdíjra jogosultság szempontjából az 1998. január 1-je
elõtt,
b) a rokkantsági nyugdíjra jogosultság szempontjából az idõpontra
tekintet nélkül a felsõfokú oktatási intézmény nappali tagozatán folytatott -
legfeljebb azonban a képesítés megszerzéséhez a tanulmányok folytatása idején
szükséges - tanulmányok idejét.
(2) A felsõfokú oktatási intézmény nappali tagozatán folytatott tanulmányok
címén a tanulmányi idõszak (tanulmányi év, tanulmányi félév) kezdetét magában
foglaló hónap elsõ napjától a végét magában foglaló hónap utolsó napjáig
eltelt idõ számít szolgálati idõnek.
(3) Szolgálati idõként kell figyelembe venni a két egymást követõ tanulmányi
idõszak közötti tanulmányi szünet idejét is.
(4) Több képesítés megszerzésére irányuló tanulmányok folytatása esetén
legfeljebb az egyik képesítés megszerzéséhez szükséges idõ vehetõ figyelembe.
(5) Külföldi felsõfokú oktatási intézmény nappali tagozatán folytatott
tanulmányok idejét szolgálati idõként akkor lehet figyelembe venni, ha a
külföldön szerzett képesítést honosították, illetõleg a tanulmányok idejét a
hazai felsõfokú oktatási intézmény nappali tagozatán folytatott tanulmányi
idõbe beszámították.
Szolgálati idõnek nem
minõsülõ idõk
42. §
(1) Szolgálati idõként nem lehet figyelembe venni a fizetés nélküli szabadság,
vagy a munkavégzés alóli mentesítés idõtartamát, ha erre az idõre
nyugdíjjárulék alapjául szolgáló kereset, jövedelem kifizetés nem történt.
(2) A szolgálati idõ számításánál nem lehet figyelembe venni az elõzetes
letartóztatás, a szabadságvesztés tartamát. E rendelkezéstõl eltérõen
szolgálati idõként kell figyelembe venni
a) az elõzetes letartóztatás idejét, ha a letartóztatottat az ellene
emelt vád alól jogerõsen felmentették, vagy a büntetõeljárást megszüntették,
b) a szabadságvesztés idejét, ha az elítéltet a bíróság utóbb jogerõsen
felmentette.
A szolgálati idõ igazolása
43. §
(1) A szolgálati idõt naptári naponként kell számításba venni és 365 naptári
napot kell egy évnek tekinteni. Ugyanazt az idõtartamot csak egyszer lehet
számításba venni.
(2) A szolgálati idõt a társadalombiztosítási szervek nyilvántartása alapján
kell számításba venni. A társadalombiztosítási szervek nyilvántartásai alapján
nem igazolt szolgálati idõket - ha jogszabály másként nem rendelkezik - abban
az esetben kell figyelembe venni, ha azokat az igénylõ
a) a foglalkoztató által kiállított egykorú eredeti okirattal
(igazolással), vagy
b) a foglalkoztató eredeti nyilvántartásai alapján kiállított
igazolással, vagy
c) egyéb hitelt érdemlõ módon
bizonyítja.
V. Fejezet
A HOZZÁTARTOZÓI NYUGELLÁTÁSOK
44. §
Hozzátartozói nyugellátásra jogosultság szempontjából halálesetnek számít az
eltûnés is, ha azt bíróság jogerõsen megállapította.
1. cím
Az özvegyi nyugdíj
45. §
(1) Özvegyi nyugdíjat a házastárs, az elvált házastárs és az élettárs (a
továbbiakban együtt: házastárs) kaphat.
(2) Özvegyi nyugdíjra jogosult a házastársra elõírt feltételek fennállása
esetén az is, aki élettársával ennek haláláig
a) egy év óta megszakítás nélkül együtt élt és gyermekük született, vagy
b) megszakítás nélkül tíz év óta együtt élt.
(3) Élettársa után nem jogosult özvegyi nyugdíjra az, aki a (2) bekezdésben
megjelölt együttélési idõszak vagy ennek egy része alatt özvegyi nyugdíjban
vagy baleseti özvegyi nyugdíjban részesült.
46. §
Özvegyi nyugdíjra az jogosult, akinek házastársa az öregségi, illetve
rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati idõt megszerezte vagy öregségi,
illetve rokkantsági nyugdíjasként halt meg. Özvegyi nyugdíjra nem jogosult
az, aki házastársa, élettársa halálát szándékosan okozta.
47. §
(1) Az ideiglenes özvegyi nyugdíj a házastárs halálától legalább egy évig,
továbbá az elhunyt jogán árvaellátásra jogosult, másfél évesnél fiatalabb
gyermeket eltartó özvegynek az árva 18 hónapos életkorának betöltéséig jár.
Fogyatékos vagy tartósan beteg gyermek esetén az ideiglenes özvegyi nyugdíj
azonos feltétellel a gyermek harmadik születésnapjáig folyósítható.
(2) Az ideiglenes özvegyi nyugdíj megszûnését követõen özvegyi nyugdíjra az
jogosult, aki házastársa halálakor
a) a reá irányadó öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt betöltötte, vagy
b) rokkant, vagy
c) házastársa jogán legalább két árvaellátásra jogosult gyermek
eltartásáról gondoskodik.
(3) Özvegyi nyugdíj jár akkor is, ha az erre jogosító feltételek valamelyike
a házastárs halálától számított tíz éven belül következik be.
48. §
(1) Az, akinek házastársa a házasság megkötésekor a reá irányadó öregségi
nyugdíjra jogosító életkort már betöltötte, özvegyi nyugdíjra csak abban az
esetben jogosult, ha a házasságból (a korábbi együttélésbõl) gyermek
származott, vagy a házastársak a házasság megkötésétõl öt éven át megszakítás
nélkül együtt éltek.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltak nem alkalmazhatók, ha az irányadó öregségi
nyugdíjkorhatár betöltése elõtt kötött házasságot felbontották és -
bármelyikük irányadó korhatárának betöltése után - ismét házasságot kötöttek.
49. §
(1) Az elvált, továbbá házastársától egy évnél hosszabb ideje különélõ
személynek ideiglenes özvegyi nyugdíj csak akkor jár, ha házastársától ennek
haláláig tartásdíjban részesült vagy részére a bíróság tartásdíjat állapított
meg.
(2) Az elvált, továbbá házastársától egy évnél hosszabb ideje külön élõ
személynek özvegyi nyugdíj a 47. § (2) bekezdésében meghatározott feltételek
megléte esetén is csak abban az esetben jár, ha
a) a házastársától annak haláláig tartásdíjban részesült, vagy
b) a 47. § (2) bekezdésében meghatározott jogosultság feltételei a
különéléstõl számított tíz éven belül bekövetkeznek.
50. §
(1) Megözvegyülés esetén
a) az ideiglenes özvegyi nyugdíj ötven százaléka,
b) az özvegyi nyugdíj húsz százaléka
annak az öregségi, rokkantsági vagy baleseti rokkantsági nyugdíjnak, amely az
elhunytat halála idõpontjában megillette vagy megillette volna. Az özvegyi
nyugdíj az özvegy saját jogú öregségi, rokkantsági, baleseti rokkantsági
nyugdíjának összegére tekintet nélkül jár.
(2) 2009. január 1-je elõtt az özvegyi nyugdíj húsz százalékával kiegészített
saját jogú nyugellátás nem lehet kevesebb a Kormány által meghatározott (4)
bekezdés szerinti összeghatárnál, ha az özvegyi nyugdíjat öregségi,
rokkantsági teljes nyugdíjból állapították meg és az özvegy öregségi,
rokkantsági teljes nyugdíjra jogosult.
(3) A 49. § (1) bekezdése alapján megállapított ideiglenes özvegyi nyugdíj a
tartásdíj összegénél több nem lehet.
(4) A házastárs 1998. január 1-je elõtti halála esetén a saját jogú
nyugellátást az özvegyi nyugellátással - a megállapításuk idõpontjára tekintet
nélkül - a Kormány rendeletében meghatározott összeghatárig kell együtt
folyósítani. Az özvegy kérelmére azonban a saját jogú nyugellátást az (1)
bekezdés b) pontja szerinti mértékben az özvegyi nyugellátással kiegészítve
kell folyósítani, ha ez számára kedvezõbb. Az (1) bekezdés b) pontja szerinti
összeget abból a saját jogú nyugellátási összegbõl kell meghatározni, amely a
jogszerzõt 1997. december 31-én megillette, vagy megillette volna. Ha az
özvegyi nyugdíjra az igény 1998. december 31-ét követõen nyílik meg, olyan
összegû saját jogú nyugdíjból kell az özvegyi nyugdíjat megállapítani, amely a
jogszerzõt az özvegyi nyugdíj megállapításának idõpontját megelõzõ naptári év
december 31-én megillette volna.
Az özvegyi nyugdíj
megosztása
51. §
(1) Több jogosult esetén az özvegyi nyugdíjat a jogosultak között egyenlõ
arányban meg kell osztani. Ha a különélõ, illetõleg elvált házastársnak a
ráesõ arányos résznél kisebb összegû ideiglenes özvegyi nyugdíj jár, a
különbözet az özvegyi nyugdíjast, illetõleg az együttélés alapján ideiglenes
özvegyi nyugdíjra jogosultat illeti meg.
(2) Az özvegyi nyugdíjra jogosult a többi jogosult ellen indított perben az
özvegyi nyugdíj más arányú megosztását kérheti.
(3) Az özvegyi nyugdíjnak bírói ítélet alapján történõ megosztását az ítélet
jogerõre emelkedését követõ hónap elsõ napjától kell végrehajtani.
(4) Amennyiben a jogosultak száma megváltozik, az özvegyi nyugdíjat meg kell,
illetõleg újból meg kell osztani. A megosztásra (újbóli megosztásra)
legkorábban a jogosultak számának a változását, illetõleg az igénybejelentést
követõ hónap elsõ napjától kerülhet sor.
Az özvegyi nyugdíj
megszûnése
52. §
(1) Az özvegyi nyugdíjra jogosultság megszûnik, ha az özvegy a reá irányadó
öregségi nyugdíjra jogosító életkorának betöltése elõtt házasságot köt.
(2) A rokkantság címén megállapított özvegyi nyugdíjra jogosultság megszûnik,
ha az özvegyi nyugdíjas már nem rokkant.
(3) Az árvaellátásra jogosult gyermekek tartása címén megállapított állandó
özvegyi nyugdíjra jogosultság megszûnik, ha már egyik gyermeket sem illeti meg
árvaellátás.
Az özvegyi nyugdíj feléledése
53. §
(1) Feléled az özvegyi nyugdíjra jogosultsága annak, akinek az özvegyi
nyugdíja nem házasságkötés miatt szûnt meg, ha az özvegyi nyugdíjra jogosító
feltételek valamelyike
a) a házastárs 1993. március 1-je elõtt bekövetkezett halála esetén 1993.
március 1-jétõl tíz éven belül;
b) a házastárs 1993. február 28-át követõen bekövetkezett halála esetén
az özvegyi nyugdíj megszûnését követõ tíz éven belül
bekövetkezik.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja szerinti esetben a feléledési idõ nem haladhatja
meg az özvegyi nyugdíj megállapítása idõpontjában irányadó tizenöt évet.
(3) A házasságkötés miatt megszüntetett állandó özvegyi nyugdíjra a
jogosultság a házasság megszûnése után feléled, ha
a) az igénylõ a házasságkötéskor az 1998. január 1-jét megelõzõen
hatályos rendelkezések alapján végkielégítést nem vett fel és
b) az igénylõt a házasság létrejötte nélkül az özvegyi nyugdíj egyébként
megilletné.
(4) Az özvegyi nyugdíj feléledése esetén a jogosultat az özvegyi nyugdíj
megszûnését követõ emelések, kiegészítések megilletik.
(5) Ha 1997. december 31-ét követõen az 1998. január 1-je elõtt megszüntetett
özvegyi nyugdíjra a jogosultság az (1) bekezdés szerint feléled, az özvegy a
saját jogú öregségi, rokkantsági, baleseti rokkantsági nyugdíja mellett - a
megállapítás idõpontjára tekintet nélkül - kérheti az özvegyi nyugdíj 50. §
(1) bekezdés b) pontja szerinti folyósítását, ha ez számára kedvezõbb.
(6) Ha az özvegyi nyugdíjat 1997. január 1-je elõtti idõponttól állapították
meg, az özvegyi nyugdíjra jogosultság akkor éled fel, ha a férfi a 60., nõ az
55. életévét eléri.
2. cím
Az árvaellátás
Az ellátásra jogosultság
54. §
(1) Árvaellátásra az a gyermek jogosult - ide értve a házasságban, vagy az
élettársi közösségben együtt élõk egy háztartásban közösen nevelt, korábbi
házasságból, élettársi együttélésbõl származó gyermeket is -, akinek szülõje
haláláig az öregségi, illetve rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati idõt
megszerezte, vagy öregségi, illetve rokkantsági nyugdíjasként halt meg.
(2) Az örökbefogadott gyermeknek vérszerinti szülõje jogán árvaellátás nem
jár, kivéve, ha a gyermeket a vérszerinti szülõ házastársa fogadta örökbe.
(3) Árvaellátás jár a nevelt gyermeknek, a testvérnek és az unokának is, ha õt
az elhunyt saját háztartásában eltartotta, és a gyermeknek tartásra köteles és
képes hozzátartozója nincs.
55. §
(1) Az árvaellátás a gyermek tizenhatodik életévének a betöltéséig jár. Ha a
gyermek oktatási intézmény nappali tagozatán tanul, az árvaellátás a
tanulmányok tartamára, de legfeljebb a huszonötödik életév betöltéséig jár. Ha
a a jogosultság megszûnése elõtt a gyermek megrokkant, ennek tartamára az
árvaellátás életkorra tekintet nélkül megilleti.
(2) Nem érinti az árvaellátásra jogosultságot, ha a gyermek vagy életben
maradt szülõje házasságot köt, vagy örökbe fogadják.
(3) Iskolai tanulmányok címén azt a gyermeket is megilleti az árvaellátás, aki
a) az iskola igazolása szerint betegsége, testi vagy szellemi
fogyatékossága miatt tanulmányait magántanulóként végzi,
b) huszonöt évesnél fiatalabb és a felnõttoktatás keretében folytat
tanulmányokat.
(4) Iskolai tanulmányok címén az árvaellátás a tanulmányok befejezéséig a
nyári szünet tartamára is jár. A tanulmányok folytatását az iskola által
kiállított igazolással évenként, legkésõbb a tanulmányok megkezdésétõl
számított három hónapon belül kell igazolni.
(5) Az árvaellátásra jogosultságot nem érinti, ha a felsõoktatási intézmény
hallgatójának a hallgatói, illetõleg a középiskola tanulójának a tanulói
jogviszonya szünetel.
Az ellátás összege
56. §
(1) Az árvaellátás gyermekenként annak a nyugdíjnak a harminc százaléka, ami
az elhunytat öregségi, rokkantsági nyugdíjként, baleseti rokkantsági
nyugdíjként halála idõpontjában megillette vagy megillette volna.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott nyugdíj hatvan százaléka jár
árvaellátásként annak a gyermeknek,
a) akinek mindkét szülõje elhunyt,
b) akinek életben lévõ szülõje rokkant, vagy
c) akit életben lévõ szülõje elhagyott, és róla nem gondoskodik.
(3) Ha a gyermek mindkét szülõje után jogosult az árvaellátásra, azt az
árvaellátást kell folyósítani, amelynek összege számára elõnyösebb.
(4) A 2009. január 1-je elõtt megállapított árvaellátás legkisebb összege
évenként a nyugdíjemelés januári mértékének megfelelõen emelkedik. Az 1998-ban
érvényes összeg meghatározásánál a 12. § (3), (5) bekezdésében foglaltakat
kell megfelelõen alkalmazni.
57. §
(1) A nevelt gyermek árvaellátásába a vér szerinti szülõ által fizetett
tartásdíjat be kell számítani. Ha a fizetett tartásdíj eléri az árvaellátás
összegét, az árvaellátás folyósítását szüneteltetni kell.
(2) Ha a vér szerinti szülõ tartási kötelezettségének nem, vagy nem teljes
összegben tesz eleget, akkor az árvaellátás teljes, illetve arányos összege
jár. Ha ilyen címen árvaellátást folyósítottak, akkor a tartásdíj megfizetni
elmulasztott összege a nyugdíjbiztosítást illeti, ennek behajtása iránt a
folyósító szerv hivatalból intézkedik.
(3) Az árvaellátás és az 56. § (2) bekezdés c) pontjában meghatározott
magasabb összegû árvaellátás közötti különbözet összege a nyugdíjbiztosítást
illeti, ezt be kell hajtani attól a szülõtõl, aki gyermekét elhagyta. A
különbözet behajtása iránt a folyósító szerv hivatalból intézkedik.
3. cím
A szülõi nyugdíj
A nyugdíjjogosultság
58. §
(1) Szülõi nyugdíjra az a szülõ jogosult, akinek a gyermeke az öregségi,
illetve rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati idõ megszerzése után vagy
öregségi, illetve rokkantsági nyugdíjasként halt meg, ha
a) a szülõ a gyermekének halálakor rokkant, vagy a hatvanötödik életévét
betöltötte és
b) a szülõt a gyermeke a halálát megelõzõ egy éven át túlnyomó részben
eltartotta.
(2) Az (1) bekezdésben elõírt feltételek fennállása esetén szülõi nyugdíjra
jogosult az a nevelõszülõ is, aki a nevelt gyermeket tíz éven át eltartotta.
(3) A szülõi nyugdíj a rokkantság tartamára jár. A hatvanötödik életévét
betöltött szülõt orvosi vizsgálat nélkül is rokkantnak kell tekinteni.
(4) Annak a szülõnek, aki gyermeke halálakor nem volt rokkant, szülõi nyugdíj
csak abban az esetben jár, ha az elhalálozástól számított tíz éven belül
megrokkan és tartásra köteles és képes hozzátartozója nincs.
(5) E § rendelkezéseit a nagyszülõre és unokájára is megfelelõen alkalmazni
kell.
A nyugdíj összege
59. §
(1) A szülõi nyugdíj összege azonos az özvegyi nyugdíj összegével. Ha a szülõi
nyugdíjra többen jogosultak, azt közöttük egyenlõ arányban meg kell osztani.
(2) A szülõi nyugdíjat újból meg kell osztani, ha a jogosultak száma
megváltozik. Az újbóli megosztásra legkorábban a jogosultak számának a
változását követõ hónap elsõ napjától kerülhet sor.
4. cím
A baleseti hozzátartozói nyugellátások
60. §
(1) A hozzátartozók részére baleseti hozzátartozói nyugellátás akkor jár, ha a
sérült az üzemi baleset következtében meghalt.
(2) A baleseti rokkantsági nyugdíjas hozzátartozóját megilleti a baleseti
nyugellátás akkor is, ha a nyugdíjas nem az üzemi baleset következtében halt
meg.
(3) A baleseti sérült hozzátartozóit a baleseti nyugellátás akkor is
megilleti, ha a sérült a baleseti táppénz folyósításának a tartama alatt nem
az üzemi baleset következtében halt ugyan meg, de vélelmezhetõ, hogy életben
maradása esetén baleseti rokkantsági nyugdíjra lett volna jogosult.
61. §
A baleseti sérült hozzátartozói ideiglenes özvegyi nyugdíjra és ennek
megszûnését követõen özvegyi nyugdíjra, árvaellátásra és szülõi nyugdíjra
a hozzátartozói nyugellátásra vonatkozó rendelkezések szerint azzal az
eltéréssel jogosultak, hogy a hozzátartozót a baleseti nyugellátás a jogszerzõ
szolgálati idejére tekintet nélkül megilleti.
VI. Fejezet
A NYUGELLÁTÁSOK ÉVENKÉNTI RENDSZERES EMELÉSE
1. cím
A 2013. január 1-je elõtt megállapított
nyugellátások évenkénti emelése
62. §
(1) Az 1998. január 1-je elõtti idõponttól megállapított saját jogú és
hozzátartozói nyugellátást, baleseti nyugellátást - ideértve a
mezõgazdasági szövetkezeti járadékot, a mezõgazdasági szakszövetkezeti
járadékot és a mezõgazdasági szakszövetkezeti tagok növelt összegû járadékát
is - 1998. január hónapban 1997. évben várható nettó keresetnövekedés 2,5
százalék ponttal csökkentett mértékében kell emelni.
(2) Az 1999. január 1-je elõtti idõponttól megállapított és az (1) bekezdésben
meghatározott nyugellátást, baleseti nyugellátást 1999. január hónapban az
1998. évben várható nettó keresetnövekedés mértéke szerint kell emelni.
(3) A 2000. január 1-je elõtti idõponttól megállapított és az (1) bekezdésben
meghatározott nyugellátást, baleseti nyugellátást 2000. január hónapban a
2000. évre tervezett fogyasztói árnövekedés és a tervezett országos nettó
átlagkereset-növekedés 30 és 70 százalékos arányban súlyozott átlagának
megfelelõ mértékben kell emelni.
(4) A 2001. január 1-je elõtti idõponttól megállapított és az (1) bekezdésben
meghatározott nyugellátást, baleseti nyugellátást 2001. január 1-jétõl
kezdõdõen, a megállapítás naptári évét követõ év január hónapjában az emelés
évére tervezett fogyasztói árnövekedés és a tervezett országos nettó
átlagkereset-növekedés 50 százalékos súlyozott átlagának megfelelõ mértékben
kell emelni.
(5) Ha az árnövekedés és a nettó átlagkereset-növekedés várható mértéke
legalább egy százalék ponttal meghaladja a tervezett mértéket, akkor november
hónapban - január 1-jei visszamenõleges hatállyal - kiegészítõ nyugdíjemelést
kell végrehajtani. Amennyiben az eltérés nem haladja meg az említett mértéket,
akkor november hónapban az egész évre járó különbözetet egy összegben kell
kiutalni. Az (1) bekezdés szerinti emelésnél a tárgyévet megelõzõ évi
tényleges nettó keresetnövekedés 2,5 százalék ponttal csökkentett mértékét
kell a kiegészítõ nyugdíjemelésnél figyelembe venni, de a januári emelés és a
kiegészítõ emelés együttes mértéke nem lehet kevesebb 19 százaléknál. A (2)
bekezdés szerinti emelésnél a tárgyévet megelõzõ évi tényleges nettó
keresetnövekedés mértékét kell a kiegészítõ nyugdíjemelésnél figyelembe venni.
(6) Egyösszegû kifizetés esetén a kifizetett összeg 1/12-ével a következõ
naptári év január hónapban - az emelés végrehajtása elõtt - a nyugellátás, a
baleseti nyugellátás összegét meg kell növelni.
(7) A tárgyévi tervezett adatokat a Magyar Köztársaság költségvetésérõl szóló
törvény állapítja meg.
2. cím
A 2012. december 31-ét követõ idõponttól
megállapított nyugellátások emelése
63. §
(1) A 2012. december 31-ét követõen bruttó kereseti adatokból megállapított
saját jogú nyugdíjbiztosítási nyugellátást, illetve hozzátartozói nyugellátást
a megállapítás naptári évét követõ évben, legkorábban 2014. január 1-jétõl
kezdõdõen - évente egy alkalommal, január hónapban - az emelést megelõzõ
naptári év I-III. negyedévében és az azt megelõzõ év negyedik naptári
negyedévében mért fogyasztói árnövekedés és az országos bruttó átlagkereset-
növekedés 50-50 százalékos súlyozott átlagának megfelelõ mértékben kell
emelni.
(2) A 62. § (5)-(7) bekezdésében foglaltakat a 2008. december 31-ét követõ
idõponttól megállapításra kerülõ nyugellátások emelésénél is alkalmazni kell.
VII. Fejezet
A NYUGELLÁTÁS IRÁNTI IGÉNY ÉRVÉNYESÍTÉSE
64. §
(1) A nyugellátást írásban, meghatározott formában kell igényelni. Az igényt
visszamenõleg legfeljebb hat hónapra lehet érvényesíteni. Az ellátást
legkorábban az igénybejelentés napját megelõzõ hatodik hónap elsõ napjától
lehet megállapítani.
(2) Az igénybejelentés idõpontjának a benyújtás napja tekintendõ. Ha az igényt
posta útján terjesztették elõ, az igénybejelentés napjának a kérelem postára
adásának az igazolt napját kell tekinteni.
(3) Az igény bejelentésével egyidejûleg az igénylõnek az elbíráláshoz
szükséges adatokat és igazolásokat is elõ kell terjesztenie. Ha ezt
elmulasztotta, ezek pótlására az igényelbíráló szervnek - legalább harminc
napi határidõ kitûzésével - az igénylõt fel kell hívnia.
(4) Ha az igénylõ a jogkövetkezményekrõl való tájékoztatást tartalmazó
ismételt felhívásnak sem tesz eleget és emiatt az igényt elbírálni nem lehet,
az eljárást meg kell szüntetni.
(5) Ha az igénylõ a mulasztást elfogadhatóan nem igazolja, az adatok és
igazolások késõbbi benyújtását új igénybejelentésnek kell tekinteni.
(6) Nyugellátás iránti igényt az Országos Nyugdíjbiztosítási Fõigazgatóság
igazgatási szerveinél, az igénylõ lakóhelyétõl függõen a Fõvárosi és Pest
Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságnál, a megyei nyugdíjbiztosítási
igazgatóságoknál és ezek kirendeltségeinél, valamint - ha a jogszerzõ már
nyugellátásban, baleseti rokkantsági nyugdíjban részesült - a Nyugdíjfolyósító
Igazgatóságnál (a továbbiakban: nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv) kell
érvényesíteni.
(7) A vasutas biztosítottak körébe tartozó munkavállalók a szolgálati
fõnökségnél, a munkaviszony megszûnése után a legutóbbi szolgálati
fõnökségnél, a vasutak által megállapított öregségi, rokkantsági, baleseti
rokkantsági nyugdíjban részesülõ halála esetén a hozzátartozók a lakóhely
szerint illetékes nyilvántartási állomáson, illetõleg a MÁV Rt. Nyugdíj
Igazgatóságnál, a GYSEV Rt-nél érvényesítik igényüket. Az ellátást a MÁV Rt.
Nyugdíj Igazgatóság, illetõleg a GYSEV Rt. állapítja meg.
(8) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv az adatok igazolásán kívül az
igénylõt személyes megjelenésre is kötelezheti meghallgatás, rokkantságon
alapuló ellátási igény elbírálása esetén orvosi felülvizsgálat, kórházi
megfigyelés céljából. Ha az igénylõ a jogkövetkezményekrõl való tájékoztatást
tartalmazó ismételt felhívásra sem jelenik meg, vagy az orvosi
felülvizsgálatnak, a kórházi megfigyelésnek elfogadható indok nélkül nem veti
magát alá, az eljárást meg kell szüntetni. A megszüntetést követõ jelentkezést
- ha az igénylõ a mulasztását elfogadhatóan nem igazolja - új
igénybejelentésnek kell tekinteni.
(9) Amennyiben a nyugellátásban részesülõ az orvosi vizsgálaton vagy a
kórházban a jogkövetkezményekrõl való tájékoztatást tartalmazó ismételt
felhívásra sem jelenik meg, ellátását a legközelebbi esedékesség idõpontjától
meg kell szüntetni. Ilyen esetben a megszüntetett nyugellátás - ha az igénylõ
mulasztását elfogadhatóan nem igazolja - legkorábban a jelentkezés hónapjának
elsõ napjától jár.
65. §
(1) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv határozatot hoz
a) a nyugellátás iránti igény teljesítésérõl - ideértve a rögzített
öregségi nyugdíj iránti igényt is - és elutasításáról,
b) a nyugellátás összegének felemelésérõl, kivéve a nyugellátások
évenkénti emelését (kiegészítését), illetve a nyugellátás csökkentésérõl,
c) a nyugellátásra jogosultság megszûnésérõl,
d) a nyugellátás szüneteltetésérõl,
e) a nyugellátásra való jogosultság feléledésérõl.
(2) A nyugellátás megszüntetésérõl nem kell határozatot hozni, ha
a) a nyugellátásban részesülõ személy meghalt,
b) az ideiglenes özvegyi nyugdíj egyévi tartama lejárt.
(3) Az öregségi nyugdíjkorhatár betöltése esetén nem kell határozatot hozni az
elõnyugdíj folyósításának megszüntetésérõl.
(4) Az (1) bekezdés rendelkezései az irányadók az Eb.-ben szabályozott
baleseti járadékra vonatkozóan is.
66. §
Különös méltánylást érdemlõ körülmények megléte esetén az öregségi
nyugdíjkorhatárt elérõ vagy rokkant személy, továbbá az árva részére az
Országos Nyugdíjbiztosítási Fõigazgatóság fõigazgatója kivételesen
nyugellátást állapíthat meg.
67. §
Az igényelbíráló szerv a már jogerõsen elbírált ügyben benyújtott ismételt
igénybejelentést, ha az korábban el nem bírált és az ügy szempontjából
lényeges tényeket, körülményeket, vagy bizonyítékokat nem tartalmaz, érdemi
vizsgálat nélkül elutasíthatja.
68. §
(1) Az öregségi nyugdíjra jogosító életkort megelõzõ tíz éven belül az
igényelbíráló szervtõl a biztosított (volt biztosított) kérheti figyelembe
vehetõ szolgálati idejének a megállapítását.
(2) A (1) bekezdésben megjelölt kérelemhez csatolni kell a biztosított összes
szolgálati idejére vonatkozó rendelkezésre álló igazolásokat.
(3) Az igényelbíráló szerv határozatban állapítja meg azt az idõtartamot,
amelyet szolgálati idõként elismer, valamint - megfelelõ indokolással - a
szolgálati idõként el nem ismerhetõ idõtartamot is.
(4) Kérelemre az (1) bekezdésben említett életkortól függetlenül a
korkedvezményre jogosító idõt az igényelbíráló szerv köteles határozattal
megállapítani.
69. §
(1) A nyugellátás attól a naptól állapítható meg, amely napon a jogosultsághoz
szükséges feltételek bekövetkeztek.
(2) Ha az igénylõ részére munkanélküli járadékot, keresetpótló juttatást
folyósítanak, a nyugellátást legkorábban a felsorolt ellátások folyósítása
megszûnését követõ naptól lehet megállapítani.
70. §
(1) A baleseti rokkantsági nyugdíj iránti igényt a baleset bekövetkezése,
foglalkozási betegség esetén a betegség megállapításának a napjától számított
két éven belül lehet érvényesíteni. Ha a sérült a baleset miatt táppénzben
részesült, a határidõt a táppénz elsõ ízben történõ megszûnésének a napjától
kell számítani.
(2) Három éven belül lehet érvényesíteni a baleseti rokkantsági nyugdíj iránti
igényt, ha a baleset következményét az (1) bekezdésben említett határidõ után
lehetett csak megállapítani.
(3) Az üzemi baleset következtében meghalt személy hozzátartozója a halál
napját követõ két éven belül érvényesítheti igényét.
(4) Az (1)-(3) bekezdésekben megjelölt határidõ után akkor lehet az igényt
érvényesíteni, ha egykorú okirat (baleseti jegyzõkönyv, társadalombiztosítási
vagy üzemi nyilvántartás, rendõrhatósági eljárás során készült irat, orvosi
lelet, boncolási jegyzõkönyv stb.) alapján kétséget kizáróan bizonyított, hogy
üzemi baleset történt, továbbá ha a sérülés és a munkaképesség-csökkenés,
illetve a halál között - a jogszabályban meghatározott orvos szakértõi szerv
véleménye szerint - okozati összefüggés van.
71. §
Ha a baleseti rokkantsági nyugdíjra, baleseti hozzátartozói nyugellátásra
jogosultság megállapítása szempontjából szükséges, a nyugdíjbiztosítási
igazgatási szerv helyszíni vizsgálatot tarthat. A vizsgálat alkalmával a
foglalkoztató köteles a szükséges felvilágosításokat megadni.
72. §
A nyugellátással kapcsolatban a rokkantságot jogszabályban meghatározott orvos
szakértõi szervek állapítják meg.
73. §
Ha a nyugellátásra jogosultság kétséget kizáróan fennáll, a nyugellátás
összege azonban adatok hiánya vagy egyéb ok miatt az igénybejelentéstõl
számított 30 napon belül várhatóan nem határozható meg, akkor a rendelkezésre
álló adatok alapján elõleget kell megállapítani és folyósítani. A nyugellátás
megállapításakor a nyugellátás összegébe a folyósított elõleget be kell
számítani.
74. §
Az igénylõ a nyugellátásra bejelentett igényét az elsõ fokú határozat elleni
jogorvoslatra meghatározott idõ lejártáig írásbeli nyilatkozattal
visszavonhatja, ha nyugellátást nem vett fel, vagy a felvett nyugellátást a
jogorvoslati határidõ lejártáig visszafizeti.
75. §
Ha a nyugellátásra irányuló igényt azért utasították el, mert az igénylõ nem
rokkant, az elutasító határozat jogerõre emelkedését követõ egy éven belül
elõterjesztett újabb igénybejelentést csak abban az esetben kell elbírálni, ha
az orvos igazolja, hogy az igénylõ egészségi állapota az elutasítás óta
rosszabbodott.
76. §
A nyugellátásnak orvosi vizsgálat alapján történõ megszüntetését az errõl
szóló határozat keltét követõ második hónap elsõ napjától kell végrehajtani.
77. §
A kivándorolt, illetõleg külföldön élõ vagy tartózkodó személy nyugellátás
iránti igényét a Fõvárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság
bírálja el. Ha az igényt nem személyesen terjesztik elõ, az igénybejelentés
céljára rendszeresített nyomtatványon az igénylõ aláírását közjegyzõvel
hitelesíttetni kell.
78. §
Ha az igény elbírálása után megállapítást nyer, hogy a bíróság által el nem
bírált határozat jogszabályt sért, vagy az igényt tévesen utasították el,
illetve a nyugellátás összegét tévesen állapították meg, a nyugellátást
tévesen folyósították, az illetékes nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv a
határozat közlésétõl számított öt éven belül a határozatot módosíthatja,
illetõleg visszavonhatja.
A nyugellátások és a baleseti nyugellátások folyósítása
79. §
(1) A saját jogú és a hozzátartozói nyugellátást, továbbá a nyugdíjbiztosítási
szervek hatáskörébe utalt nem társadalombiztosítási ellátást a
nyugdíjfolyósító szervek nyugdíjfolyósítási törzsszám, mint azonosító szám
alatt folyósítják.
(2) A nyugellátást havonta utólag kell folyósítani, legkorábban attól a naptól
kezdve, amelytõl azt határozattal megállapították.
(3) Ha az elõnyugdíjban, korengedményes nyugdíjban részesülõ a reá irányadó
öregségi nyugdíjkorhatárt eléri, ettõl a naptól kezdõdõen a megállapított
elõnyugdíjat, korengedményes nyugdíjat részére öregségi nyugdíj címén kell
folyósítani.
Az igény érvényesítésének egyéb szabályai
80. §
(1) Ha az igény jogerõs elbírálása után megállapítják, hogy az illetékes
nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv az eljárása során tévedett, mulasztott,
vagy jogszabályt sértett és emiatt az igényt elutasították, vagy alacsonyabb
összegû nyugellátást állapítottak meg, illetõleg folyósítottak, a hiba
megállapításától számított öt éven belül járó összeget és a késedelmi
pótlékkal azonos mértékû késedelmi kamatot ki kell fizetni.
(2) Ha az (1) bekezdés szerinti hibát a foglalkoztató vagy egyéb szerv követte
el, akkor a késedelmi kamat fizetési kötelezettség nem a nyugdíjbiztosítási
igazgatási szervet, hanem a hibát elkövetõ foglalkoztatót vagy egyéb szervet
terheli.
(3) Abban az esetben, ha az (1) bekezdés szerinti hibáért a nyugdíjbiztosítási
igazgatási szervet, a foglalkoztatót, vagy egyéb szervet is felelõsség terhel,
a késedelmi kamatot közrehatásuk arányában kötelesek megfizetni. Ha a
közrehatásuk aránya nem állapítható meg, a késedelmi kamat fizetési
kötelezettség egyenlõ arányban áll fenn.
(4) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv a (2)-(3) bekezdések szerinti
kötelezettet terhelõ késedelmi kamatot fizetési meghagyás kibocsátásával
érvényesíti.
(5) Az esedékessé vált és fel nem vett nyugellátást az esedékességtõl
számított egy éven belül lehet felvenni.
81. §
Az e törvényben szabályozott nyugellátás, hozzátartozói nyugellátás iránti
igények érvényesítésével kapcsolatos valamennyi eljárás illeték- és
költségmentes.
82. §
(1) Az, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt elérte és
eddig az idõpontig legalább húsz év szolgálati idõt szerzett, kérheti a
nyugdíja összegének folyósítás nélküli megállapítását (a továbbiakban:
rögzített nyugdíj). Amennyiben a nyugdíjra jogosító korhatáron túl tovább
dolgozik úgy, hogy legalább 365 naptári napra szolgálati idõt szerez, és ez
idõ alatt nem kéri a nyugdíja folyósítását, a tényleges nyugdíjba menetel
idején, - amennyiben számára kedvezõbb - választhatja a nyugdíjkorhatár
betöltésére rögzített nyugdíjként kiszámított és az évenkénti emelésekkel
növelt nyugdíját a tényleges nyugdíjba vonuláskor kiszámított összeg helyett.
Aki nyugdíjának folyósítás nélküli megállapítását kéri, nem minõsül öregségi
nyugdíjasnak.
(2) Nem vonatkozik az (1) bekezdés arra, akinek a reá irányadó öregségi
nyugdíjkorhatár betöltésétõl a tényleges nyugdíjazás idõpontjáig eltöltött idõ
legalább fele része alatt özvegyi nyugdíjat (állandó özvegyi nyugdíjat)
folyósítottak.
83. §
(1) Az e törvény alapján megállapított nyugellátásról lemondani nem lehet.
(2) A jogosult halála esetén a fel nem vett nyugellátást a vele közös
háztartásban együtt élt házastárs, gyermek, unoka, szülõ, nagyszülõ és testvér
egymást követõ sorrendben, ezek hiányában az örökös veheti fel a halál
napjától vagy a hagyatéki végzés jogerõssé válása napjától számított egy éven
belül.
VIII. Fejezet
FELELÕSSÉGI SZABÁLYOK, JOGORVOSLAT
Visszafizetési és megtérítési kötelezettség
84. §
(1) Az, aki nyugellátást jogalap nélkül vett fel, köteles azt visszafizetni,
ha erre a felvételtõl számított kilencven napon belül írásban kötelezték.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott idõ elteltével a jogalap nélkül felvett
nyugellátást attól lehet visszakövetelni, akinek a nyugellátás felvétele
felróható.
85. §
(1) A foglalkoztató és egyéb szerv köteles megtéríteni a jogalap nélkül
felvett nyugellátást, ha a nyugellátás jogalap nélküli megállapítása,
illetõleg folyósítása az õ mulasztásának vagy a valóságtól eltérõ
adatszolgáltatásának a következménye, és a nyugellátást a 84. § alapján
visszakövetelni nem lehet.
(2) Ha nyugellátás jogalap nélküli megállapításáért, illetõleg felvételéért
a foglalkoztatót vagy egyéb szervet és a nyugellátásban részesülõt is
felelõsség terheli, a jogalap nélkül felvett nyugellátást közrehatásuk
arányában kötelesek megtéríteni, illetõleg visszafizetni. Ha a közrehatások
aránya nem állapítható meg, a felelõsöket egyetemlegesen kell megtérítésre,
illetõleg visszafizetésre kötelezni.
86. §
(1) A 84. § (1) bekezdésében megjelölt határidõn belül a jogalap nélkül
felvett nyugellátással kapcsolatban a foglalkoztató és az egyéb szerv abban
az esetben kötelezhetõ a megtérítésre, ha
a) a nyugellátás jogalap nélküli felvevõje meghal, mielõtt visszafizetési
kötelezettségének eleget tett, vagy
b) a nyugellátás jogalap nélküli felvétele kizárólag a foglalkoztató,
illetõleg az egyéb szerv mulasztásának vagy a valóságtól eltérõ
adatszolgáltatásának a következménye, és a visszafizetésre kötelezettõl a
jogalap nélkül felvett nyugellátás nem hajtható be.
(2) Ha az nyugellátás jogalap nélküli megállapításáért, illetõleg a
felvételéért több foglalkoztatót vagy egyéb szervet terhel felelõsség, a
jogalap nélkül felvett nyugellátás megtérítéséért egyetemlegesen felelnek.
(3) A jogalap nélkül felvett nyugellátással kapcsolatban a közrehatás
arányában megállapított megtérítési kötelezettség nem módosítható azon a
címen, hogy a visszafizetésre kötelezettõl az õt terhelõ rész nem hajtható be,
illetõleg azt mérsékelték vagy elengedték.
87. §
A foglalkoztató köteles megtéríteni a baleseti rokkantsági nyugdíjat, a
baleseti hozzátartozói nyugellátást, ha a baleset annak a következménye, hogy
õ vagy megbízottja a reá nézve kötelezõ munkavédelemi szabályzatnak, a
munkavédelemrõl szóló 1993. évi XCIII. törvény elõírásainak nem tett eleget.
Ugyanilyen megtérítési kötelezettség terheli a foglalkoztatót akkor is, ha õ
vagy alkalmazottja (tagja) a balesetet szándékosan idézte elõ.
88. §
(1) Aki a nyugellátásra jogosult megrokkanásáért, vagy haláláért felelõs,
köteles az emiatt nyújtott nyugellátást megtéríteni. A megtérítési
kötelezettség olyan mértékben áll fenn, amilyen mértékben a felelõsség
megállapítható.
(2) A felelõsség megállapítására a Polgári Törvénykönyvnek a szerzõdésen
kívül okozott károkért fennálló felelõsségre vonatkozó szabályait kell
alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy a felelõsség abban az esetben is fennáll,
ha a nyugellátásra jogosultnak vagyoni kára nincs.
(3) A foglalkoztató az általa foglalkoztatott biztosított üzemi balesetével
kapcsolatban az (1)-(2) bekezdések rendelkezései alapján megtérítésre nem
kötelezhetõ.
89. §
A 87., illetve 88. § alapján megtérítésre kötelezett a ténylegesen nyújtott
nyugellátásért felelõs. A megtérítés összege nem csökkenthetõ azért, mert a
megtérítés alapját képezõ nyugellátásra jogosultat egyéb címen is megilletné a
nyugellátás.
Késedelmi kamat
90. §
Ha az illetékes nyugdíjfolyósító szerv a megállapított nyugellátás
folyósítását a határozat kézbesítését követõ 15 napon belül nem teljesíti, a
késedelmi pótlékkal azonos mértékû kamatot köteles fizetni a késedelmesen
folyósított nyugellátás összege után. A kamatot az említett határidõ lejártát
követõ naptól kell számítani.
Mulasztási bírság
91. §
Aki az e törvényben meghatározott bejelentési, nyilvántartási,
adatszolgáltatási, illetõleg a nyugdíjbiztosítási feladatok ellátásával
kapcsolatos egyéb kötelezettséget nem teljesíti, vagy annak nem az elõírt
módon tesz eleget, mulasztási bírságot köteles fizetni.
Az eljárás költségének a megtérítése
92. §
A fizetésre kötelezett a mulasztása miatt felmerült eljárás költségeit
köteles megtéríteni.
A követelés érvényesítése
93. §
(1) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv az e törvényen alapuló követelését
öt éven belül érvényesítheti. Ha a követelésre alapot adó magatartás jogerõs
bírói ítélettel megállapítottan bûncselekmény, a követelés öt éven túl is
érvényesíthetõ mindaddig, amíg a büntethetõség el nem évül.
(2) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv a követelését fizetésre kötelezõ
határozattal, illetõleg fizetési meghagyással érvényesíti. A jogerõre
emelkedett határozat, illetõleg fizetési meghagyás végrehajtható közigazgatási
határozat.
(3) Amennyiben a fizetésre kötelezett munkáltató, egyéb szerv és személy a
fizetésre kötelezõ határozat, illetõleg a fizetési meghagyás jogerõre
emelkedésétõl számított tizenöt napon belül fizetési kötelezettségét nem
teljesíti, a határozatot hozó, illetõleg a fizetési meghagyást kibocsátó
nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv a követelését a Tbj.-nek a
járuléktartozás végrehajtására vonatkozó szabályainak - ide nem értve az ingó
és ingatlan- végrehajtást - megfelelõ alkalmazásával érvényesíti.
(4) Ha a (3) bekezdésben meghatározott végrehajtási eljárás nem vezet, vagy
elõreláthatóan nem vezetne eredményre, a nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv a
követelés ingó- és ingatlan-végrehajtással történõ behajtására az erre
illetékes szervhez átadja.
Mérséklés, elengedés
94. §
(1) A nyugellátás visszafizetése, a magánszemélyt terhelõ megtérítés és
mulasztási bírság, valamint az eljárás költségének a megtérítése címén
megállapított összeg méltányosságból mérsékelhetõ, vagy elengedhetõ.
(2) A nyugdíjbiztosítási igazgatóság (kirendeltség) vezetõje méltányos esetben
mérsékelheti, illetõleg elengedheti
a) a magánszemélyt terhelõ megtérítés összegét,
b) a nyugellátás jogalap nélküli felvétele miatt visszafizetési
kötelezettségként elõírt tartozás összegét,
c) a foglalkoztatót, egyéb szervet terhelõ nyugdíjjárulék-bírságot és
mulasztási bírságot, eljárási költséget feltéve, hogy a határozatot, fizetési
meghagyást a nyugdíjbiztosítási igazgatóság (kirendeltség) illetékes
szakágazati egysége nyugellátással, baleseti nyugellátással kapcsolatban
hozta/hozná, vagy bocsátotta/bocsátaná ki.
(3) Az (1)-(2) bekezdések szerinti esetben a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság
vezetõje jár el, ha a határozatot, fizetési meghagyást a Nyugdíjfolyósító
Igazgatóság illetékes szakágazati egysége hozta, illetõleg bocsátotta ki.
(4) A mérséklési, illetõleg az elengedési jogkört a MÁV Rt. Nyugdíj
Igazgatóság vezetõje gyakorolja, ha a határozatot az (1) bekezdés a)-b)
pontjában megjelölt nyugellátási ügyben a MÁV Rt. Nyugdíj Igazgatóság vagy a
GYSEV Rt. Igazgatósága hozta, illetõleg hozza.
Jogorvoslat
95. §
(1) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv vezetõje - a vasutas
biztosítottakat, illetõleg hozzátartozóikat illetõen a MÁV Rt. Nyugdíj
Igazgatóság vezetõje - jár el
a) a nyugellátásokkal kapcsolatban, továbbá
b) a jogalap nélkül felvett nyugellátás visszafizetésére, illetõleg
megtérítésére kötelezett és a nyugdíjbiztosítási ügyviteli feladatot ellátó
szerv között felmerült vitás ügyekben.
(2) A kizárólagos mérlegelési jogkörben, a méltányossági alapon történõ
nyugellátás megállapításának engedélyezésére, továbbá a 94. §. szerinti
mérséklésre, elengedésre irányuló kérelem tárgyában hozott intézkedéssel,
illetõleg határozattal szemben jogorvoslattal élni nem lehet.
(3) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv másodfokú határozata ellen az
érintett keresettel fordulhat az elsõfokú határozatot hozó szerv székhelye
szerint illetékes bírósághoz.
(4) Amennyiben egyéb kizáró ok nincs, a megállapított nyugellátást annak
ellenére folyósítani kell, hogy a keresetlevelet benyújtották.
(5) A megtérítésre kötelezett az ellene kibocsátott fizetési meghagyás ellen a
kézbesítést követõ harminc napon belül bírósághoz fordulhat. A fizetési
meghagyás ellen határidõben benyújtott keresetnek a vitatott összeg erejéig
halasztó hatálya van.
IX. Fejezet
A NYILVÁNTARTÁSI ÉS ADATSZOLGÁLTATÁSI
KÖTELEZETTSÉG
Adatvédelmi rendelkezések
96. §
(1) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szervek - ideértve a foglalkoztatókat,
illetve egyéb szerveket - a természetes személyrõl adatokat
társadalombiztosítási azonosító jel, (a továbbiakban: TAJ szám), valamint
társadalombiztosítási folyószámla szám alkalmazásával
a) a nyugellátások, illetõleg a nyugdíjbiztosítás szerveinek hatáskörébe
utalt más ellátások megállapítása, folyósítása és ellenõrzése, továbbá
b) a nyugdíjbiztosítást illetõ befizetések érdekében
tarthat nyilván.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott célra a társadalombiztosítási
jogszabályban, illetve törvényben meghatározott
a) személyi adatok (név, leánykori név, anyja neve, születési hely,
születés éve, hónapja és napja),
b) családi állapot, állampolgárság,
c) lakóhely (tartózkodási hely),
d) foglalkozás, munkahely, munkakör, tevékenység,
e) a rokkantságra vonatkozó adatok, amennyiben jogszabály szerint a
nyugellátás, egyéb ellátás megállapítása az egészségi állapot alapján
történik,
f) a keresetre jövedelemre vonatkozó adatok
tarthatók nyilván.
(3) A bíróság, az ügyészség, a bûnüldözés és a büntetés-végrehajtás szervei, a
nemzetbiztonsági szolgálatok, valamint az adóhatóság, a munkaügyi és szociális
igazgatási szervek feladataik ellátása érdekében - a rájuk vonatkozó
törvényekben meghatározott célból és feltételek teljesülése esetén - e törvény
felhatalmazása alapján - tekintettel a Tbj. 43. §-ának (1) bekezdésében
foglaltakra is, a nyilvántartásba felvett adatok teljes körének igénylésére
jogosultak.
(4) A (2) bekezdés szerinti adatok statisztikai célra felhasználtatók és
statisztikai célú felhasználásra - személyazonosításra alkalmatlan módon -
átadhatók.
(5) A (3) bekezdésben nem szabályozott esetben adatok közlésének csak akkor
van helye, ha ahhoz az érintett írásban hozzájárult.
(6) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv vezetõje a polgárok személyes adatai
védelméért való felelõsségének körében köteles olyan technikai és szervezési
intézkedéseket tenni, ellenõrzési rendszert kialakítani és adatvédelmi
szabályzatot kiadni, amely biztosítja az adatvédelmi követelmények
teljesülését. Az érintett személy vagy képviselõje azonban a nyilvántartásba
betekinthet, az iratokról másolatot, illetõleg nyilvántartott adatairól
felvilágosítást kérhet.
Adatszolgáltatás és bejelentési
kötelezettség
97. §
(1) A nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv felhívására a nyugdíjbiztosítási
feladatok ellátásához szükséges adatokat tizenöt napon belül kell közölni.
(2) A foglalkoztató és egyéb szerv - ideértve a jogszabályban meghatározott
járulékbeszedõ és nyilvántartó szervet is - köteles a nyugdíjbiztosítási
igazgatási szerv részére legalább évenkénti rendszerességgel közölni (átadni)
a nyugdíjjogosultsághoz, illetõleg a nyugdíj megállapításához szükséges
szolgálati idõ, kereseti és egyéb adatokat. A nyugdíjbiztosítási igazgatási
szerv ezek alapján köteles olyan nyilvántartást kiépíteni, illetõleg
mûködtetni, amely a feladatkörébe tartozó ellátások megállapításához és
folyósításához, továbbá jogszabályban elõírt egyéb feladatok teljesítéséhez
szükségesek.
(3) A nyugellátásban részesülõ személy köteles a nyugdíjbiztosítási igazgatási
szervnek bejelenteni minden olyan tényt, adatot, amely a nyugellátásra
jogosultságát, vagy a nyugellátás folyósítását érinti.
98. §
(1) A bejelentések közvetlenül az illetékes nyugdíjbiztosítási igazgatási
szervnél vagy posta útján teljesíthetõk.
(2) A bejelentés teljesítésére megszabott határidõ szempontjából az illetékes
szervhez történõ beérkezés idõpontja az irányadó. Posta útján történõ
teljesítés esetén, ha a postára adást feladóvevénnyel (postakönyvvel)
igazolják, a postára adás idõpontja az irányadó.
99. §
(1) A nyilvántartások vezetésére, az adatszolgáltatásra, az e törvényben
elõírt bejelentés teljesítésére, az igény érvényesítésére az Országos
Nyugdíjbiztosítási Fõigazgatóság számítógépes program használatát írhatja elõ,
illetõleg nyomtatványt rendszeresíthet.
(2) Az Országos Nyugdíjbiztosítási Fõigazgatóság az elõírt nyilvántartási,
adatszolgáltatási és bejelentési kötelezettség, továbbá rendszeresített
nyomtatvány használata alól mentesítést adhat. Az illetékes nyugdíjbiztosítási
igazgatási szerv a bejelentés módjára és a határidõkre egyes foglalkoztatókkal
és egyéb szervekkel eltérõ megállapodást köthet.
Ellenõrzés
100. §
A nyugdíjbiztosítás igazgatási szerveinek szak- és pénzügyi ellenõrzése
kiterjed a nyugdíjbiztosítással kapcsolatos jogszabályok megtartására,
illetõleg a nyilvántartási és az adatszolgáltatási kötelezettség
teljesítésére, a nyugdíjbiztosítási szervek hatáskörébe tartozó nyugellátás
megállapításával kapcsolatos adatszolgáltatásra. Az ehhez szükséges
nyilvántartásokat, könyvelési és egyéb okmányokat, illetõleg adatokat
rendelkezésre kell bocsátani.
X. Fejezet
Vegyes és hatályba léptetõ rendelkezések
101. §
(1) A Kormány felhatalmazást kap arra, hogy
a) az öregségi nyugdíj alapját képezõ havi átlagkereset meghatározásánál
a növelés mértékét a Központi Statisztikai Hivatal által közzétett adatok
alapulvételével évenként,
b) a külföldön élõk nyugellátásának folyósítását,
c) a szolgálati idõre és a nyugdíj alapját képezõ havi átlagkereset
meghatározására, továbbá a rokkantsági nyugdíj megállapítására vonatkozó
részletes szabályokat,
d) a 2000. január 1-je elõtti, korkedvezményre jogosító idõ
figyelembevételére vonatkozó részletes szabályokat,
e) a 2013. január 1-je elõtti nyugellátás összegének megállapításánál a
személyi jövedelemadó képzett összegét,
f) a nyugellátás emelésének számítási szabályait és a fogyasztói
árnövekedés, valamint a keresetnövekedés várható mértékét,
g) a baleset üzemi jellege kivizsgálásának részletes szabályait,
h) az igény érvényesítésére és a rögzített öregségi nyugdíj
megállapítására vonatkozó részletes szabályokat,
i) a fizetésre kötelezett mulasztása miatt felmerült eljárási költségek
megtérítésének módját,
j) a nyugdíjbiztosításon belüli jogorvoslat rendjét,
k) a szolgálati idõ számításánál az elõrehozott nyugdíjra jogosultsághoz
a szüléssel és a gyermekneveléssel kapcsolatos beszámítási kedvezmények
feltételeit, valamint részletes szabályait,
l) az adatszolgáltatásra és bejelentési kötelezettségre vonatkozó
eljárási rendelkezéseket
rendeletben határozza meg.
(2) A Kormány felhatalmazást kap arra, hogy az egyes mûvészeti tevékenységet
folytatók és a bányászok nyugdíjkedvezményét 2000. január 1-ig terjedõ
idõtartamra rendeletben szabályozza.
(3) A Kormány felhatalmazást kap arra, hogy a korkedvezményre jogosító
munkakörök (munkahelyek) egészségkárosító hatása alapján - az Érdekegyeztetõ
Tanács véleményére figyelemmel - 2000. január 1-jéig határozza meg a
korkedvezményre jogosító munkakörök (munkahelyek) jegyzékét, ideértve a (2)
bekezdés szerinti kormányrendeletekben érintett személyi kör korhatár elõtti
nyugdíjazásának feltételeit is.
102. §
E törvény hatályba léptetésérõl a magánnyugdíjról és a magánnyugdíj-
pénztárakról szóló törvény rendelkezik. Rendelkezéseit - az 1998. január 1-je
elõtti idõponttól megállapított nyugellátások emelésére vonatkozó 62. §
kivételével - az 1997. december 31-ét követõ idõponttól megállapításra kerülõ
ellátásokra kell alkalmazni.
Ez a törvény - a 38. § (2) bekezdése kivételével - 1998. január 1-jén lép
hatályba. Rendelkezéseit - az 1998. január 1-je elõtti idõponttól
megállapított nyugellátások emelésére vonatkozó 62. §, továbbá a 38. § (2)
bekezdése kivételével - az 1997. december 31-ét követõ idõponttól
megállapításra kerülõ ellátásokra kell alkalmazni. A 38. § (2) bekezdése e
törvény kihirdetése napján lép hatályba azzal, hogy rendelkezéseit az 1995.
december 31-e utáni idõponttól megállapításra került (kerülõ) ellátásokra is
alkalmazni kell.