DR. SALAMON LÁSZLÓ, az alkotmányügyi, törvény-előkészítő és igazságügyi bizottság elnöke: Elnök úr! Akkor hadd pontosítsam, az előbb már idéztem. Én a következő kérdést tettem föl - előttem van a jegyzőkönyv 212. oldala -: "Még egy kérdéskör van ennek a törvénynek a kapcsán. Megkérdezem, bármelyik bizottsági tagunk indokoltnak látja-e előzetes állásfoglalásunkat abban, hogy a fővárosi törvénynek akár valamelyik szakasza is nem egyszerű szótöbbséggel nyerne elfogadást?" Itt senki nem jelentkezik. S ezután valóban azt a javaslatot terjesztettem elő, miután senki nem állt föl, hogy de igenis, van ilyen, hogy azt javaslom, hogy a bizottság mondja ki, hogy ez a törvényjavaslat egyszerű szótöbbséggel fogadandó el. Az már természetes és azt én nem fogalmaztam meg külön, hogyha egy rész tekintetében sincs kifogás, ha valamennyi rész egyszerű szótöbbséggel fogadandó el, akkor természetes, hogy az egész törvény is. Ezért a bizottság egy szavazással foglalt ebben a kérdésben állást. De hogyha itt bármi probléma lett volna, akkor azt nem értem, hogy a legutóbbi ülésen, amikor a részletes vita megnyílott, és közöltem a bizottság állásfoglalását, és akkor nem értett volna valaki egyet, miért nem tette ezt?! Hát ahhoz, hogy ilyen késedelem és ilyen malőr ne forduljon elő, elnézést, együtt kell működnünk, és nyilván azoknak kell jelezni, hogy nekik még ellenkező véleményük van, aminek a megvizsgálását kérik, akik ellenkező állásponton vannak. Hát mi nem találhatjuk ki, hogy az igen tisztelt ellenzék képviselői milyen tekintetben dédelgetnek gondolatokat a fejükben, eltérő álláspontokat. Ezt én nem tudtam, és a kormánykoalíció képviselői nem tudták kitalálni. Maximum mi ezért vagyunk hibáztathatóak. Én azt hiszem, hogy egyértelmű mulasztásról van szó a másik oldalon.