DÉNES JÁNOS (független): Elnök Úr, köszönöm a szót. Mélyen tisztelt Miniszterelnök Úr! Az 1990. március 25-i és április 8-i országos választás, mint köztudott, a Magyar Demokrata Fórum győzelmét hozta és koalíciós módon alkalmat adott önnek kormányalakításra. Az Antall-Tölgyessy-paktum meghökkentette az MDF-et, szimpatizáns táborát, végső soron az egész országot. Miniszterelnök úr, ön a választás révén erős emberré vált. A paktum különleges miniszterelnöki pozíciót eredményezett. Különösen növelte az ön erejét, hogy a Magyar Demokrata Fórum képviselői csoportot szinte egy emberként maga mögé tudta állítani, a koalíciós partnereket is. Egyszemélyes szempontjai érvényesültek a párttá lett MDF-ben, csodálatos érzékkel kiválasztott frakcióvezetője, Kónya Imre révén az MDF képviselőcsoportban is. (Derültség, zaj.) Ennek ellenére az előre teljes bizalmat kapott Kormány megalakulási lassúsága az országban és népében a bizonytalanság érzetét keltette. Mégis várta a kormányzati munka hatékonyságának kialakítását, majd látványos gyorsulását, ható rádiuszának kiterjedését, intenzívitásának hatványozását a tavaszi választások reményében. Ez elmaradt! Elmaradt első törvényalkotásunk ellenére is - lásd 1956. forradalom és szabadságharc -, és 1990 őszére nyilvánvalóvá vált, a paktum másik oldalán nincs, és nem is volt semmi garancia. Hiába áldozta ön fel tisztáldozatként Maróti László Ferenc MDF-es országgyűlési képviselőt, és került a Parlamentbe cipőkanállal Haraszti Miklós (Derültség.), teljesen értelmetlenné vált az MDF és a Kormány langyos magatartása. (Derültség.) Nyilvánvalóvá vált ez az önkormányzati választásokon, amellyel tudatosan megkezdődött a visszarendeződés. A mohóságtól elvakult ellenzék a választási tényeredményeket semmibe véve a nyílt terror eszközéhez nyúlt. (Derültség.) Lásd 1990. október 26-28., akadályháború, taxisblokád. 1990. október 29-én elmaradt a köztársasági elnök úr által meghirdetett rendkívüli Országgyűlés, mézragacsos moslékként mindent szőnyeg alá söpörtünk. (Derültség.) Azóta önt, miniszterelnök úr és kormányát csupán csak lebegtetik. A lebegtetés érdekében önt mániákusan egyeduralomra törőnek, antidemokratikusnak, sőt mi több, az egypártrendszer államvezetési technikájának újra megvalósítójaként tüntetik fel, miközben sajtószirénhangok biztosítják, ha kell, önt egyszemélyben is támogatják. Eközben az önt elítélők teljesen figyelmen kívül hagyják a demokráciát, hiszen a demokrácia első, szinte biblikus tiszteletű közösségi, erkölcsi törvénye a választás, a választási eredmények kötelező tudomásulvétele és tiszteletben tartása. Mit várhat el ön ettől az ellenzéktől, mely pluralizmust és toleranciát üvölt, miközben mind a mai napig nem volt képes tudomásulvétel szintjén sem tolerálni az 1990-es választásokon kifejezett nemzeti és társadalmi akaratot? De mit várhat el ön ettől az ellenzéktől, amikor a Parlament a pártok, a választópolgárok, az ország feje fölött kötött paktumban sem partnernek, még cinkosnak sem felel meg? (Derültség.) Miniszterelnök úr, külön figyelmébe ajánlom 1992. október 19-én napirend előtti felszólalásomat "A parlamenti demokrácia a magyarországi Parlamentben" címmel, melyben pártbizottságaikról beszéltem Maczó Ágnes képviselő asszony után szabadon. (Derültség.) Ezen túlmenően 1992 őszén megállapítható, hogy az eddigi kormányzati munka és módszer nem tesz eleget az 1990-es választásokon kapott megbízatásnak. Miniszterelnök Úr! Megbízatása és esküje emberileg, jogilag a történelem ítélőszéke előtt önt felelősséggel ruházza fel. Nem lehet a szorító kényszereken túl magasabb erkölcsi kötelezettsége, mint az 1990-es választás tiszteletben tartása. Kormányának és miniszterelnöki személyének legkötelezőbb törvénye: a Parlament első törvényalkotása, 1956. forradalom és szabadságharc. Ebből következik, hogy 1991. június 30-ától, a megszállás megszűnése pillanatától érvénytelen minden választás előtti és Parlamenten kívüli paktum. Felülvizsgálandó a Kormány magatartása az államadósságokkal kapcsolatban is. Merő képtelenség (Az elnök csenget.), hogy a megszállót szolgáló+