ECSÕDI LÁSZLÓ (MSZP): Tisztelt Elnök Úr! Tisztelt Képviselõtársaim! Alig kezdõdött el a szövetkezeti törvény módosításának vitája, a kormánypártok és az ellenzék között máris éles ellentét merül fel.
Pedig mirõl van szó? Ez a törvényjavaslat csak annyit változtat az elõzõ törvényen, hogy ideológiai megközelítés helyett emberléptékûvé próbálja tenni a törvényt, és lehetõséget ad arra, hogy a mezõgazdasági szövetkezetek végre zavartalanabbul mûködhessenek. Megszünteti azt a bizonytalanságot, ami a szövetkezetek fölött lebegett. A szövetkezeteket is besorolja azon társaságok közé, amelyek mûködhetnek.
Eddig is csak a mezõgazdasági szövetkezeteket sújtotta ez a törvény. Miért nem lehet a kft.-kbõl, illetve a részvénytársaságokból kivinni a vagyont? Azért, mert akkor megszûnik a mûködés lehetõsége, nem tudnak mûködni. A világon sehol nincs érvényben olyan törvény, ahol piacgazdaság mûködik, hogy a mûködõ vagyont lehet kivinni tárgyi eszközökben, hanem el lehet adni, ki lehet válni egy társaságból, hogy eladja azt a vagyont, ezért azt hiszem, a szövetkezetek is abban érdekeltek, hogy az üzletrészek versenyképesek legyenek.
Ez a tervezet egy kis lépést tesz abba az irányba, hogy a szövetkezeti tagokat a másodosztályú besorolásból kiemelje. Az elmúlt négy évben a kormány igyekezett a szövetkezeti tagságról megfeledkezni, illetõleg másodosztályú állampolgárrá besorolni. A mezõgazdaságot érintõ törvényalkotásban ez tettenérhetõ. Itt gondolok a földek kimérésérõl rendelkezõ törvényekre, és gondolok a vagyonnevesítésre, ahol minden öt évet ledolgozó ember üzletrészt kapott. Ezt miért nem tette meg az akkori törvényalkotó a többi szövetkezeti formával? Ez a törvényalkotás számomra egy kicsit az ötvenes évek törvényalkotását idézi, amikor a kulák volt a közellenség azért, mert értett a szakmájához, értett ahhoz, amit csinált, és volt valamije, amit el lehetett tõle venni. Az elmúlt négy évben ugyanilyen közellenségnek lett kikiáltva a mezõgazdasági szövetkezet, illetve az agrárértelmiség, mert értett ahhoz, amit csinált, és a szövetkezetekben volt vagyon, amit el lehetett vinni. Miért nem volt nagy igény a veszteséges vaskohászati üzemek iránt? Mert onnan nemigen lehetett mit elvinni.
Úgy gondolom, mind a két esetben elsõsorban a mezõgazdaság látta a kárát, mert az elmúlt négy évben sem csak a nagyüzemek mentek tönkre, hanem ugyanúgy tönkrementek a magántermelõk és a kistermelõk is. Számos kistermelõ hagyta abba - sajnos úgy tûnik, örökre - a különbözõ háztáji termelését, és csalódottsága miatt nem fog újra nekiállni annak.
Tisztelt Képviselõtársaim! Bogárdi úr félti a szövetkezetekben felhalmozott vagyont egy szûk kisebbségtõl. Ki is ez a szûk kisebbség? A 600 ezer szövetkezeti tagra gondol, akik az elmúlt harminc év alatt, egy diktatúrában megtöbbszörözték a vagyont? Akkor egy demokráciában, egy piacgazdaságban úgy gondolom, ennél sokkal többre lesznek képesek, fõleg, ha a politika hagyja õket dolgozni.
Kik a szövetkezeti tagok? Õk azok, akiket ugyanúgy meggyõztek a szövetkezetbe való belépésrõl, mint másokat. Csak õk nem mentek villamoskalauznak vagy ügyvédnek, hanem végigszenvedték a szövetkezetek minden gyermekbetegségét, s mire nyugdíjasok lettek, el akarják orozni a vagyont a kezeik közül. Õk ott maradtak a földjük mellett, és azt mûvelték, próbálták gondozni.
(12.00)
Másik nagy csoportja a szövetkezeti tagságnak azok a leszármazottak, akik nemcsak vagyonosztásnál tudták meg, hogy hol van a falu, hol van a mezõgazdaság, hanem ott képzelték el a jövõjüket, ott szerettek volna boldogulni.
Kik a kívülálló üzletrész-tulajdonosok? Akik örökség útján vagy vagyonnevesítés útján jutottak üzletrészhez, de nem akarnak vagy nem tudnak mezõgazdasági termelõként dolgozni. Az õ érdekük is, hogy ez a vagyon ne értékelõdjön le, hanem mûködõképes legyen, és a szövetkezettõl osztalékot kapjon utána.
A másik csoport, aki mezõgazdasággal akar foglalkozni és igényt tart az üzletrészére, az õ igényét is ki kell elégíteni, de nem úgy, hogy tárgyi eszközt vigyen ki a szövetkezettõl, hanem az üzletrészét el tudja adni, tehát forgalomképes legyen az üzletrész. Van a külsõ üzletrész-tulajdonosoknak egy szûk csoportja, amely talán a leghangosabb, akiket a szövetkezeti tagság elküldött, leváltott vagy elzavart, mert nem értett ahhoz, amit csinált, vagy vagyonvédelmi szempontokból jobbnak látta, ha megválik tõlük. De még egyszer hangsúlyozni szeretném, hogy ha az üzletrészek forgalomképesek lesznek, õk is hozzá tudnak jutni az üzletrészükhöz. Õk a szövetkezeti tagságot nem életformának tekintették, csak saját vagyonuk gyarapodásának, õk bosszúállásból mindenre képesek a szövetkezetekkel szemben. Azt hiszem, a törvényalkotáskor nem õket kell támogatni, hanem azokat, akik abban érdekeltek, hogy a szövetkezetben felhalmozott vagyon mûködõképes legyen. Természetesen többször is hangsúlyozni szeretném, hogy ha forgalomképes az üzletrész, akkor hozzá tud jutni forintban, pénzben az üzletrészhez.
Többen féltik a mezõgazdaságot a törvénymódosítástól, mert az úgymond visszahozza a kolhoz típusú szövetkezeteket. Úgy gondolom, hogy aki ilyet állít, az vagy nem látott kolhozt, illetve nem látott Magyarországon mûködõ mezõgazdasági szövetkezeteket. Igaz, ezek a szövetkezetek nem feleltek meg a nyugat-európai elvárásoknak, annál azért szûkebb keretek között mûködtek, de mégis azt hiszem, hogy a szövetkezeti elveknek nagymértékben megfeleltek.
Másik ilyen nagy félelmük, és itt Berregi képviselõtársam is utalt rá, hogy a szövetkezetek nem fizetnek osztalékot a kívülálló üzletrész-tulajdonosoknak. Elárulok egy titkot, Berregi képviselõtársam: a saját megyémben is van olyan szövetkezet, amely rendszeresen fizetett a kívülállóknak is osztalékot az üzletrésze után, sajnos nem tudott túl nagyot, de a szövetkezet tagjainak sem tudott túl nagy üzletrészt fizetni. Felajánlom képviselõtársaimnak, hogy ezért megmutatom önöknek ezt a szövetkezetet, ha érdekli önöket. De tudok olyan települést is mutatni, ahol a jelenlegi hatályos törvény alapján szétváltak szövetkezetek, kiváltak többszörösen, és ott egy család nagyon jól járt, ugyanakkor a tagság jelentõs része rosszul járt, elvesztette a vagyonát, és a földalapok korábbi kijelölése miatt saját földjéhez sem tud hozzájutni a tagság. Itt tényleg kialakult egy igazi zöldbáró.
A vitában felvetõdött a szövetkezetek versenyképtelensége, illetve rossz hatékonysága. Azt hiszem, ez nem felel meg igazán a valóságnak. Mert ha érdekli képviselõtársaimat, bárkinek tudok adni olyan szakértõi anyagot, amelyet még az akkori Nyugat-Németországból Magyarországra látogatott szakértõ csoport készített. Egy felmérést végzett a magyar mezõgazdasági szövetkezetek, illetve a nyugat-német mezõgazdaság összehasonlításáról, és világossá vált, hogy nem vallott szégyent a magyar mezõgazdaság. Sajnos a nem kellõ hatékonyságának egyik oka volt, hogy a munkabérek alacsonyak voltak, de ugyanakkor versenyképes tudott maradni, azzal együtt, hogy Magyarországon az ipari termékeket, amit a szövetkezetek felhasználtak, többszörösen értékelték nyugat-német összehasonlításban, és ezáltal ezt az összehasonlítást mégis megfelelõ eredménnyel lehetett zárni. Azt hiszem, hogy e szakértõ csoport következtetései a német agrárpolitika változásában visszaköszönnek, és visszaköszönnek abban, hogy a volt NDK mezõgazdaságát átszervezték.
Tisztelt Képviselõtársaim! A jelenlegi kormány, úgy gondolom, nem tehet mást, mint hogy változtat a mezõgazdaságot érintõ törvényeken, változtat az elmúlt négy év agrárpolitikáján, mert ezt ígérte a választási kampánya során. Köteles változtatni ezen a politikán, mert az emberek szavaztak errõl a politikáról akkor, amikor a szövetkezeti tagok 90 százaléka úgy döntött, hogy inkább szövetkezeti tag marad. És azt hiszem, az emberek szavaztak errõl az agrárpolitikáról '94 májusában az országgyûlési választásokon. Ezek alapján azt hiszem, a kormány nem teheti meg azt, hogy nem veszi figyelembe a választói akaratot. Köszönöm szépen. (Taps az MSZP padsoraiból.)