PÁL TIBOR (MSZP): Köszönöm a szót. Tisztelt Államtitkár Úr! Tovább folyik a szociális szolgáltatások kivéreztetése és az ellátás színvonalának csökkentése. Az elmúlt két évben nem változtak a feladat ellátásának normatívái, így azok az alapellátások, mint házi segítségnyújtás, amit az önkormányzatok nyújtanak az időseknek, egyre nehezebben működnek.
(16.30)
Ezen a területen a civil szolgáltatók létét idén még azzal is megnehezítették, hogy ellátási szerződést kell kötniük az önkormányzatokkal. A megmaradt szociális alapellátások forrásait csökkentik: a házi segítségnyújtásra szánt normatíva csökkentése tovább viszi lefelé a lejtőn a szociális szakmát és annak a presztízsét. 165 ezer forintról 125 ezer forintra kívánják csökkenteni ugyanis a házi segítségnyújtás egy főre eső normatíváját.
A finanszírozás tervezett átalakítása révén a szolgáltatók kénytelenek lesznek magasabb térítési díjat kérni az ellátottaktól, az idősektől. Ezzel az egyébként is a létminimum határán lévő idősek önhibájukon kívül szorulnak majd ki az ellátásból, és ez az igazi probléma, ez a legnagyobb probléma. Tehát megint a legrosszabb helyzetben lévőket sújtják a kormány intézkedései.
Egy intézményvezető a következőket írta: "Az eddig is roppant alacsony finanszírozás miatt naponta 8-9 rászorulót kell ellátni munkaidőben egy gondozónőnek, így viszont a napi több gondozási órát igénylők hátrányba szorulnak. A finanszírozás tervezett csökkenésével több tízezer ember maradhat ellátás nélkül, és több ezer dolgozó fizetésére nem marad pénz, és válik majd munkanélkülivé, aki aztán később segélyt kér majd a munkaügyi központokban."
Kérdezem államtitkár urat: mihez kezd az ország a több tízezer ellátatlan, rászoruló idős, illetve beteg emberrel? Illetve kérdezem, hogy mi a jobb az országnak: a tömeges elbocsátás a szociális szférából, majd pedig segélyek fizetése a munkanélkülivé válóknak, vagy esetleg egy normális szociális finanszírozás?
Tisztelettel várom válaszát. (Taps az MSZP soraiban.)