SCHMUCK ERZSÉBET (LMP): Köszönöm a szót. Tisztelt Miniszter Úr! 2010-ben Orbán Viktor azt mondta, hogy az új kormány hátat fordít a rangkórságnak és a kormányzati dáridónak. Plebejus, puritán kormányzást ígért, és azt, hogy kevesebb, mint fele emberrel fognak dolgozni. A nagy ígéretek aztán hamar feledésbe merültek, olyannyira, hogy ma több mint kétszer annyi az állami csúcsvezetők száma, mint a 2010-es hatalomváltás előtt. A miniszterek, államtitkárok, helyettes államtitkárok, miniszteri biztosok száma már megközelíti a 200 főt.
(17.00)
Amikor ma bürokráciacsökkentésről beszélnek, egy szó sem esik az állami vezetőkről, az óriásira duzzadt kormányzati apparátusról. Annál többet hallunk viszont több százezer állami alkalmazott elbocsátásáról. Néhány hete bombaként robbant a hír, hogy a kormány a ciklus végéig 100-150 ezer, hosszabb távon több mint félmillió ember elbocsátását tervezi. Nem sokkal később háttérintézmények megszüntetését jelentették be, majd egy újabb váratlan fordulattal közölték, hogy még idén hatezer főtől válnak meg a kormányhivatalok. Azt azonban nem tudjuk, hogy ezt a nagyarányú csökkentést milyen elemzésekkel, hatástanulmányokkal alapozták meg. A skandináv modellt hozzák fel példaként, ahol állításuk szerint a foglalkoztatottak 10 százaléka dolgozik a közszférában.
Talán rá kellett volna pillantani az OECD adataira, amik pont azt mutatják, hogy a skandináv országokban a legnagyobb az állami szektor aránya; 25-33 százalékos az arány Svédországban, Norvégiában, amit 24 százalékkal Magyarország követ. De nem csak a hivatkozási alap rossz, a magyar számokat is pontatlanul idézik. A 18-20 százalékos arány, amiről miniszter úr, ön beszél, nem foglalja magában az állami cégek dolgozóit, miközben az egymilliós létszámban, amire szintén szeret miniszter úr hivatkozni, már benne vannak ők is.
(Az elnöki széket Lezsák Sándor,
az Országgyűlés alelnöke foglalja el.)
De még ha helyesen is hivatkoznák az adatokat, akkor sem így kellene bürokráciát csökkenteni. Azzal, hogy először a közszféra kívánatos létszámát határozzák meg, a gombhoz varrják a kabátot. Korábban azt mondták, hogy először felmérik, milyen feladatokat kell hogy ellásson az állam, és az ellátandó feladatokhoz igazítják a létszámot. Most pont fordítva csinálják.
Terveik szerint az elbocsátott dolgozókat a versenyszféra felé irányítják. Akár tízmillió forint lelépési pénzt is kaphat az, aki vállalja, hogy a következő 10-15 évben nem helyezkedik el az állami szférában. Amellett, hogy ennyi embert kénytelen felszívni a versenyszféra, az állam éppen azokat a dolgozókat veszítené el, akik a piacon is versenyképes tudással rendelkeznek.
(A jegyzői székben Hiszékeny Dezsőt
Gúr Nándor váltja fel.)
A következőket kérdezem miniszter úrtól. Kész‑e arra a kormány, hogy önmagán kezdje a leépítést? Milyen háttérszámítások, hatástanulmányok készültek, és mikor hozza azokat nyilvánosságra a kormány? Köszönöm.