ORBÁN VIKTOR miniszterelnök: Tisztelt Képviselőtársam! Ezeket már mind hallottuk. (Derültség a kormányzó pártok padsoraiból. Jakab Péter: Akkor válaszolj!) És ami ennél izgalmasabb, hogy az emberek is mind hallották, ezért van az, hogy önöket rendre elfenekelik, önt személyesen is többször.
A helyzet úgy áll, hogy amikor a nők 40 év utáni, számukra kedvezőbb nyugdíjszabályozásáról itt vitatkoztunk és szavazni kellett, akkor önök nem szavazták meg. Ne beszéljen nekünk arról, hogy mi akarjuk növelni a nyugdíjkorhatárt; amikor csökkentettük, akkor önök nem szavazták meg. (Szászfalvi László Jakab Péter felé: Erre mit lépsz?)
Ami a miniszterelnöki fizetést illeti, ön is tudja, hogy azt a parlament határozza meg. A magam részéről eddig is elfogadtam a parlament döntését (Derültség a Momentum padsoraiból.), és ezután is el fogom fogadni. (Arató Gergely: Szerénység!) Megtiszteltetésnek tartom, hogy ezt a munkát végezhetem.
Azzal is egyetértettem, hogy az önök bérét a parlament hamarabb rendezte, mint a miniszterelnökét, négy évvel hamarabb, a sor végére hagytak. Ezt én helyesnek tartom, és kivártam a soromat. A 12 év alatt elvégzett munkánk bérben kifejeződő eredménye pedig az, hogy a minimálbér 2010-hez képest a háromszorosára, 73 ezer forintról 200 ezer forintra, az átlagbér pedig közel kétszeresére emelkedett. A magyar emberek számíthatnak ránk, azért dolgozunk, hogy ők egyre többet keressenek. (Taps a kormánypártok padsoraiból.)