DR. FÓNAGY JÁNOS, a Miniszterelnöki Kabinetiroda államtitkára: Köszönöm, elnök úr. Tisztelt Képviselőtársaim! Tisztelt Képviselő Úr! Sajnálom, hogy az ön bizonyára jóhiszemű és dolgos életet leélt édesanyját belekeveri az ön politikai napi (Varga Zoltán: Ember!) csatározásaiba. (Dr. Brenner Koloman: Ezt most anyázásnak hívjuk? Z. Kárpát Dániel: Tudod, ez az emberekről szól! Zaj a Jobbik soraiból. Dr. Fónagy János eközben szünetet tart, várva a zaj, a közbeszólások végét. Szabó Szabolcs a csendben álló dr. Fónagy Jánosnak: Na, ez igaz! Dr. Brenner Koloman: Beismerő vallomás!) Akkor elmondom, hogy az ön édesanyja élt már akkor, amikor ebben az országban háború volt, élt már akkor, amikor ezeken az utcákon lövések dördültek, és élt akkor, amikor ezen az utcán tankok grasszáltak le-föl. Az ön édesanyja sok mindent megélt, és bizonyára nem örül annak, hogy a fia beáll a maga körül ülő emberek alattomos, gyáva és egyébként igaztalan vádaskodásába.
Hölgyeim és Uraim! Szomszédunkban háború zajlik, olyan háború, amilyet az ön édesanyja már megélt. (Arató Gergely: És amit a maguk haverja kezdett!) Olyan viszonyok között vannak, olyan viszonyok között élünk, amikor az energiaárak, amelyek évtizedekig kiszámíthatók voltak, ma már nem kiszámíthatók, sokszorosára emelkedtek. Nem váltotta be az önök által támogatott brüsszeli politika sem a hozzá fűzött reményeket. Mielőtt kiváló képviselőtársaim és képviselőtársnőim bekiabálnak, csak hogy a hozzáállásom világos legyen: én nem szavaztam az Európai Unióra. (Gy. Németh Erzsébet: Elég nagy baj!)
(14.50)
Nem hiszem, hogy az Európai Uniónak, Európának büszkének kellene lennie a XX. századára, nem hiszem, hogy büszkék lehetnek arra, amit az elmúlt évszázadokban és az elmúlt évtizedben végrehajtottak.
Mindezek után úgy gondolom, hogy teljesen igaztalan az a vádaskodásuk, amelyek ennek a kormánynak az erőfeszítései ellen szólnak, amelyek megpróbálják az ön által is hivatkozott tízmillió ember számára kérdésessé tenni, hogy az az energia-vészhelyzet, amelyet az elmúlt napokban, órákban felállítottunk, az felesleges lenne. Úgy gondolom, hogy önök soha nem értettek egyet azzal a rezsicsökkentéssel, amit most védenek. Úgy gondolom, hogy nem önnek, mert ön nem volt itt, de az ön elvbarátainak ehhez a rezsicsökkentéshez semmi köze nem volt.
Igen, én személyesen részt vettem 2012 decemberében és ’13-ban a rezsicsökkentést megalapozó jogszabályok meghozatalában. Büszke vagyok rá, és úgy gondolom, hogy a magam tevékenységével jobban hozzájárultam ennek a társadalomnak a mindennapi életéhez, mint önök a mostani mocskolódással. Köszönöm, elnök úr, a türelmét. (Taps a kormánypártok padsoraiból.)