VARGA ZOLTÁN (DK): Köszönöm szépen, elnök úr. Nos, hol is tartunk most az orbáni akkumulátorgyár-építési őrületben? Immár nemcsak az életükért, gyermekükért, jövőjükért jogosan aggódó lakosok, de ma már a magyar tudóstársadalom jeles képviselői, a Magyar Tudományos Akadémia Fenntartható Fejlődés Elnöki Bizottsága is komoly aggályokat fogalmazott meg az orbáni akkumulátorgyár-őrülettel szemben. És ami nem meglepő, az MTA tudósai szinte szóról szóra ugyanazokat az aggodalmakat fogalmazták meg nyolcpontos, a kormány felé intézett felhívásukban, ami az elmúlt évben már számtalanszor számtalan szájból elhangzott: a beruházások hosszú távú és fenntartható társadalmi haszna és számításai nyilvánossá tétele, a helyi érintett lakosságnak a döntési folyamatokba történő bevonása, az energia- és vízhasználat valós mértéke; a monitoring- és vésztervek, az érdemi szankcionálás, a gyártói felelősség, a hozzáadott értékek, a magyar munkaerő és kkv-k, a gyárak által megteremthető tudásalapú társadalom hiányáról beszélnek már nemcsak a debreceni helyi lakosok, már nemcsak Magyarország társadalma, hanem a magyar tudósok jelentős száma is.
(20.20)
Az orbáni rendszer reakciója, hát, valljuk be, senkit nem ért meglepetésként. Egyrészt, amennyire lehetett, nyilván miniszteri, talán habonyi, talán orbáni, talán rogáni utasításra a szolgalelkű propagandamédia egyszerűen elhallgatta az MTA tudósainak felhívását, míg a kormánytól ma már sajnos azt kell mondani a megszokott hajmeresztő fenyegetést hallhattuk, melynek lényege egyetlen mondatban nyilván ennél hosszabb volt, amit Szijjártó amúgy beleüvöltött a magyar médiába. De egyetlen mondatban nem több, mint az, hogy aki kritikát mer megfogalmazni az Orbán rendszerével szemben legyen az akár a magyar lakosság elszenvedő tagja, vagy pedig legyen akár tudós is, akinek véleménye megalapozott tudásra és kutatásra támaszkodik , az nem más, mint ellenség.
Orbán rendszere a magyar lakosokon túl ma már a Magyar Tudományos Akadémia tagjaiból is közellenséget kreál. Itt tartunk. Egy ostoba diktatúra közpénzmilliárdokban tobzódó kegyenceinek ma már nem számít senki és semmi a Karmelita ura hangján kívül. Szinte a teljes magyar társadalom jogos aggodalma után ugyanolyan gátlástalan és cinikus módon sepri le néhány, legfeljebb fociban ha járatos már ha járatos politikus ma már a tudóstársadalom megalapozott kutatásait, véleményét is, majd, ahogy az előbb is mondtam, generál belőlük közellenséget, mint ahogy és itt ne legyen kétsége senkinek! tennék ezt akár az új, friss Nobel-díjasainkkal, Karikó Katalinnal és Krausz Ferenccel is, ha az orbáni érdek ezt úgy kívánná.
Márpedig ki kell mondani: akik a Magyar Tudományos Akadémia tudósait támadják, azok a szabad gondolkodást, a tudományt támadják. Akik most ezt teszik, azok nem többek, mint egy ostoba diktatúrácska ostoba, egyszer használatos eszközei. Tudják, a politológiai szakzsargon elég profán, egyszerű módon fogalmaz ebben a tekintetben: nem mások ők, mint Orbán hasznos idiótái.
És hát, nyilvánvaló módon el kell mondani, hogy az orbáni önkény szükségszerűen bekövetkező bukása után mert a bukás itt kopogtat már az ajtónkon a Dobrev Klára vezette szociáldemokrata fordulat lesz majd az, ami nemcsak megállítja az akkugyárépítési őrületet, de többek között visszaadja majd a tudásba, a tudományba és a tudósokba vetett hitet is előbb Debrecenbe, majd az egész országba. Erre készüljön mindenki! Köszönöm, hogy meghallgattak. (Taps a DK padsoraiban.)