Nyári nyitvatartás
Nyitó oldali csempék
![Beiratkozás](/documents/56469078/56470357/Ajt%C3%B3+beiratkoz%C3%A1s.jpg/88927c7c-1322-aae4-0eb8-23fd993f96e8?t=1596715668564)
![A könyvtár állománya](/documents/56469078/56470357/gyujtemenyek.jpg/78fce74f-8f36-99db-392b-63707ec77db3?t=1614174821716)
![Katalógus](/documents/56469078/56470357/katalogus2.jpg/2c881054-8c5a-a011-f289-921f326086c0?t=1614176591487)
![Gyűjtemények](/documents/56469078/56470357/olvaso-gyujtemeny.jpg/37c9670a-9fad-887b-97b9-c447f136750b?t=1669807474405)
![Könyvtárhasználat](/documents/56469078/56470357/Szakt%C3%A1j%C3%A9koztat%C3%A1s.png/b4b6bcb5-8f94-0fec-11a9-b66282071509?t=1596715659426)
![Elektronikus források](/documents/56469078/56470357/e-forrasok.jpg/bf33840c-42fc-7ef2-259c-50c297786900?t=1614174933457)
Tartalom megjelenítő
"I would rather have been editor of Punch, than Emperor of India..." (Henry W. Lucy)
Henry W. Lucy (1843. december 5. – 1924. február 20.) a viktoriánus kor egyik legismertebb újságírója volt, neve az Atlanti-óceán mindkét partján ismerősen csengett. Hírnevét elsősorban politikai témájú írásainak és parlamenti tudósításainak köszönhette – ez utóbbi területen munkásságát úttörőként tartja számon az utókor.
Henry William Lucy portréja
A Liverpool közelében található Crosby városában látta meg a napvilágot, de Evertonban nőtt fel. Egy bőrkereskedő segédjeként eltöltött rövid kitérőt követően újságírónak állt, kezdetben egy kisebb Shrewsbury-beli lapnál, majd 1870-től a Pall Mal Gazette nevű magazinnál dolgozott. 1873-tól a Daily News parlamenti tudósítója, majd szerkesztője lett. 1881-ben csatlakozott a Punch gárdájához, ahol a korábbi, Harry Furniss pályáját bemutató cikkünkben már említett The Essence of Parliament című közkedvelt rovat vezetője lett. 1881 és 1916 között írta heti rendszerességgel e kolumnát, hol a saját nevét – Henry W. Lucy formában –, hol a „Toby, M. P.” álnevet használva.
A Punch hasábjain megjelenő írásai parlamenti tudósítások, pontosabban annak egy sajátos brit, „parliamentary sketch writing” (szó szerint „parlamenti vázlat- vagy skicc-írás”) elnevezésű műfajba sorolható változatai voltak. Ennek a zsánernek a gyökerei a 18. században keresendőek, amikor is még nem lehetett a parlamenti ülésekről részletekbe menően, szóról szóra beszámolni, sőt, az újságírók jelenléte is tiltott volt.Emiatt a kor írói, újságírói – például Samuel Johnson – csak másodkézből származó információk alapján és az egyes képviselőket álnevek mögé bújtatva, adott esetben kitalált kontextusba helyezve a történteket írhattak arról, ami a parlament falai között zajlott, ilyen módon tájékoztatva a közvéleményt a törvényhozás rejtelmeiről. Bár 1803-tól az újságírók is bejárást kaptak a parlamenti vitákra, az azt megelőző évtizedek során kialakult hagyomány folytatódott, azaz irodalmi stílusban, gyakran ál- vagy gúnyneveket és egyre több humort, iróniát használva számoltak be a törvényhozás házának mindennapjairól.
Részletek a Peeps at Parliament című kötetből
Lucy a több évtized alatt megjelent írásait könyv formában is kiadta, ezekből a kötetekből az Országgyűlési Könyvtár hattal rendelkezik: A Diary of Two Parliaments; A Diary of the Salisbury Parliament, 1886–1892; The Balfourian Parliament, 1900–1905; Men and manner in Parliament; Memoires of eight Parliaments; Peeps at Parliament: taken from behind the speaker's chair. Utóbbi 1903-ban jelent meg Londonban, a George Newnes Kiadó gondozásában.[1] A kötet illusztrációit és karikatúráit F. C. Gouldnak köszönhetjük. Ahogy a címe is mutatja[2], Lucy írásai révén bepillantást nyerhetünk a brit parlament munkájába, mégpedig az 1893 és az 1895 közötti évek eseményeibe. A szöveg hangneme humoros, gyakran gunyoros, csipkelődő. A politikusok a saját nevükön szerepelnek, nem ál- vagy gúnynevükön, de ezt leszámítva némelyikük nem sok könyörületet kap a szerzőtől. Például Sir William Harcourt – kincstárnok és liberális képviselő – a szerepét és személyiségét vitriolos stílusban elemző sorokat kísérő karikatúrákon hol dühöngő elefántként, hol egy fa tövében alvó lovagként szerepel. A Peeps at Parliament szabadpolcon elérhető a Külföldi Parlamenti Gyűjtemény kézikönyvtárában, a C4/645 KPGY KK jelzet alatt.
Henry W. Lucy 81 évesen, 1924. február 20-án hunyt el a Hythe városában található villájában.
Nem csak az írásai tették halhatatlanná: 1909-ben egy Ernest Shackleton nevű felfedező, a Lucy által az expedíciója számára biztosított sajtópublicitás, illetve anyagi támogatás iránti hálája jeléül egy 3020 méter magas hegyet nevezett el róla az Antarktiszon, amely a térképeken a mai napig, mint Mount Henry Lucy szerepel.
Spy 1905-ös karikatúrája Henry William Lucyról
[1] Az alábbi linken meg lehet tekinteni: https://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id=hvd.32044004332599&view=1up&seq=19 (Letöltés: 2020.05.14.)
[2] Peep (itt) = kukucskál, bekukkant.
![Címer](https://www.parlament.hu/o/ogyk-theme/images/footer_crest.png)