BALOGH GÁBOR (KDNP): Elnök Úr! Tisztelt Képviselőtársak! Igyekszem objektívnek lenni, nem szeretnék csinnadrattát e körül a törvényjavaslat körül, bár úgy látom, hogy elszabadultak az indulatok. Egy dolgot mindenképpen tisztázni kell, ez a kérdés az ellenzéki kerekasztalüléseken is napirendre került. Ha valaki azt merné mondani itt a Parlamentben a pártok közül, hogy nem tudott ilyesmiről, akkor az nem mond igazat. Mindenki tisztában volt azzal, hogy vannak kivételes nyugellátások, vannak olyan nyugdíjkiegészítések, amelyeket nem teljesen nyilvános jogszabályok alapján állapítottak meg. Ennek jogszabályi vonatkozásai is vannak. Ha valaki vette magának a bátorságot és elolvasta magát a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvényt, valamint a végrehajtására kiadott minisztertanácsi rendeletet - ez a régiben a 17/1975. - , akkor megtalálja benne az utalást. Konkrétan arról, hogy nyugellátás és baleseti nyugellátás kivételes esetben történő megállapítására külön rendelkezések az irányadók. Akik foglalkoztak társadalombiztosítással - itt a Parlamentben viszonylag elég kevesen vagyunk -, azok előtt nyilvánvaló volt ez a kérdés. Ezt a törvényjavaslatot abból a szempontból szeretném megközelíteni, hogy milyen célt kívánunk elérni. Úgy fogalmaztam meg magamnak, hogy tiszta viszonyokat akarunk teremteni, új irányt akarunk fölvenni. Először is: ahhoz, hogy tisztán lássunk, tabula rasát kell csinálni. Ezt minden további nélkül megtehetjük. A jelenlegi jogszabályok lehetőséget adnak arra, ehhez viszont - mivel olyan ellátásokról van szó, amelyet jogszabály állapított meg - a Parlament törvényhozó tevékenysége szükséges. Emiatt kell megszüntetni a kivételes ellátásokat, illetve az egyes nyugdíjkiegészítéseket. Hogy új irányba akarunk-e menni, a Parlament és a választók már eldöntötték. Mindenképpen új irányt kell fölvennünk. Ehhez viszont a meghatározott kereteket kell meghozni. Abban mindegyik párt egyetért, hogy a törvényességet maximálisan biztosítani kell, és a jelenlegi jogszabályok, illetve a jogszabályok alkotásával összhangban kell meghozni az új rendelkezéseket. Éppen emiatt nagyon fontosnak tartom, hogy addig, amíg a Parlament el nem törli a kivételes nyugellátások egy részét, nem szabad elfelejteni, hogy kivételes nyugellátást nemcsak pártfunkcionáriusok számára állapítottak meg, hanem nagyon sok olyan személy számára is, aki egyébként nem lett volna jogosult nyugdíjra, tehát nem tisztán pártfunkcióhoz kötött ellátásról van szó. Ezt általában úgy szokták mondani, hogy méltányosságból megállapított ellátások. Ha ezt figyelembe vesszük, akkor mindenképpen szükséges, hogy elsődlegesen a politikai tartalomtól tisztítsuk meg a jelenleg alkalmazott jogszabályokat. Úgy gondolom, hogy a beterjesztett törvényjavaslat ezt minden további nélkül biztosítani fogja. Amiben a jelenleg beterjesztett törvényjavaslattal nem értek egyet - úgy látom, hogy ebben egyedül maradok itt a Parlamentben -, az pedig az, hogy továbbra is fenntartsuk-e azoknak a kivételes ellátását, akiknek a nyugellátása nem éri el a 6000 forintot. Itt nagyon komolyan figyelembe kell venni azt, amit a társadalombiztosítási költségvetés elfogadásakor javasoltam. Annak a 100-120 000 embernek a megélhetéséről van szó, amit én szociális létjáradék címén próbáltam önökkel elfogadtani, de a túlnyomó többség leszavazott. Alig voltunk 8-an vagy 10-en, akik ezt megszavaztuk. Miért mondom ezt? Azért, mert itt elhangzottak olyan érvek, hogy igazságtalanság lenne, vagy pedig létében kérdőjelezné meg az illetőknek a megélhetését, akiknek 6000 forint vagy az alatt van a kivételes nyugellátásuk. Nem! Abban a pillanatban egy óriási igazságtalanságot szolgáltatnánk azzal a 100-120 000 emberrel szemben, akinek nem állapítottak meg kivételes nyugellátást. Én úgy gondolom, hogy ez lenne a Parlament részéről a legigazságtalanabb döntés. Éppen ezért azt tudom javasolni, hogy az (1) és (2) paragrafusnak a nyugellátás megvonására vonatkozó részét, illetve a nyugdíj-kiegészítés megvonására vonatkozó részét a Parlament fogadja el, ugyanakkor ne engedélyezze a különös érdemeket szerzett személyeknek se addig a nyugellátás folyósítását vagy megállapítását, illetve nyugdíj-kiegészítését pótlék címén, amíg egy teljesen új törvényt nem terjeszt elénk a Kormány. Miért van erre szükség? Azért, mert most hozunk egy öszvértörvényt, és már be van terjesztve a kitüntetésekről szóló törvény. Teremtsünk tiszta helyzetet! Állapítsuk meg végre-valahára, hogy mit fogadunk el olyan tevékenységnek, amely valóban társadalmi méltánylást érdemel, és ezt egyértelműen szabályozzuk, ne pedig úgy, hogy no én most megszavazom azt, aki Szabadság érdemrenddel rendelkezik, holott nagyon jól tudom, hogy 1957 után pont arra az 1946-ban kiadott törvényre hivatkozva adták a Szabadság érdemrendet, illetve az egyéb kitüntetéseket, amelyeket - hogy így mondjam - nagyon finomat elítélt a Parlament és elítélt az Országgyűlés. A harmadik ilyen következtetés jogi következményeket is tartalmaz. Nagyon fontos figyelembe venni, hogy itt politikai döntésről van szó, nem pedig egyéb foglalkozási tevékenységhez kötött döntésről, mert - mint ahogy mindannyian tudjuk - egy-egy foglalkozás vagy tevékenység objektív megítélése nem lehetséges, vagy pedig valamilyen formában mindig valami méltánylást viszünk valamelyik tevékenység preferálása érdekében. Én nagyon fontosnak tartanám, hogy ezt tudatosítsuk. Ezt csak egy új törvényben tudjuk megtenni. Ugyanakkor ehhez az új törvényhez nélkülözhetetlen annak a múltnak a reális feltárása mind politikai, mind egyéb szempontból, amely alapot adhat arra, hogy itt valóban egy rendszerváltozásnak lehessenek az emberek is a tanúi. Úgy gondolom, hogy az elkövetkezendő időben az ilyen méltánylást érdemlő eseteket a költségvetésnek kell finanszíroznia, nem pedig a Társadalombiztosítási Alapnak. Ha valóban ezt akarjuk, és ezt szándékozunk elérni, akkor célszerű - amit nem győzök hangsúlyozni - egy teljesen új törvény meghozatala. Ugyanakkor el tudnám azt is fogadni, hogy a régiek még egy hónapig kapják meg azt az ellátást, amelyet megkaptak, de egy hónap után végre tabula rasát csináljon a Kormány. Köszönöm a figyelmet. (Taps.)